Minnestal öfver Professor emeritus, ArJciater Otto E. A. Hjelt. 7 



legenerationsprocessens art. Genom sina mikroskopiska studier — så noggrannt utförda 

 som den tidens vetenskapliga lijälpmedel gjorde det möjligt — af nämnda process och 

 af därmed sammanhängande omständigheter, efter excision af små stycken af perifera 

 nerver, kom Hjelt till den åsikten, att „regenerationsprocessen inom nerverna ursprung- 

 ligen är en bindväfsbildning, utgående från neurilemets kärnor, hvilka därvid spela den 

 viktigaste rolen", en åsikt, som stod väl i harmoni med den tidens alltmera framträdande 

 „uppfattning af bindväfnaden såsom en bildningshärd för organismen". Genom senare 

 tiders undersökningar har nyssnämnda åsikt, i något modifierad form och lämpad efter 

 nutidens uppfattning af de anatomiska förhållandena, vunnit alltmer anslutning bland 

 pathologerna, i motsats till den äldre, redan af Waller (år 1852) uttalade och af många 

 ännu i hufvudsak hyllade åsikten, att regeneration af nervfibrerna skulle ske förnämligast 

 genom ett utväxande af de i den centrala delen af nerven bibehållna axelcylindrarna in 

 i den perifera, hvarest de gått under. 



Det var dock ej nog därmed att universitetet erhöll en professor, som verkställde 

 liköppningarna och på ett vetenskapligt sätt för de studerande demonstrerade de sjukliga 

 förändringar i kioppens organ, som vid obduktionen kunde iakttagas. Äfven de yttre 

 hjälpmedlen och betingelserna för en fruktbringande undervisning och rent vetenskaplig 

 verksamhet måste anskaffas. Det föista vilkoret för att lära de blifvande läkarne att rätt 

 föistå och uppskatta de olika sjukdomarnas väsen, deras uppkomst och utveckling är väl 

 att sätta dem i tillfälle att se och med mikroskopets tillhjälp studera de olikartade för- 

 ändringar i kroppens organ, som betinga en viss sjukdom. Härtill räcka naturligtvis 

 icke de mer eller mindre tillfälliga fynden vid de enskilda obduktionerna, utan erfor- 

 dras för detta ändamål en möjligast fullständig och instruktiv samling af preparat, 

 som under årens lopp tillvaratagas. Härigenom möjliggöres ett jämförande och syste- 

 matiskt studium af de olika stadierna i de på många sätt skiftande sjukdomsprocesserna. 

 Med öppen blick för undervisningens och vetenskapens kraf, började den nye professorn 

 strax med energi samla och tillvarataga lämpliga preparat och sålunda anlägga ett patho- 

 logiskt-anatomiskt museum. 



Den provisoriska lokal, som inom Nya klinikums byggnad till en början upp- 

 låtits för pathologiska anatomins behof, visade sig dock snart aldeles för trång såväl 

 för bevarande af samlingarna, som för en tidsenlig undervisning, hvartill ju borde höra, 

 förutom föreläsningar och demonstrationei', äfven mikroskopiska kurser för medicine kandi- 

 daterna, för att ej ens tala om svårigheten att där utföra vetenskapliga arbeten. 



Såsom ursprungligen afsedd för helt andra ändamål, var lokalen dessutom för 

 sagda uppgift fullkomligt olämplig. Tanken att söka åstadkomma en själfständig inrätt- 

 ning, motsvarande den nya tidens kraf, låg därför nära till hands. Genom talrika stu- 

 dieresor i utlandet väl förtrogen med sitt läroämnes behof och med motsvarande inrätt- 

 ningar, säiskildt i Tyskland, den pathologiska anatomins förlofvade land, begynte Hjelt ome- 

 delbart arbeta för realiserandet af ofvan nämnda idé. Det var dock först efter öfver- 

 vinnande af många svårigheter och efter häraf förorsakad tidsutdräkt, som uppförandet 

 af ett själfständigt, fristående patliologiskt-anatomiskt institut blef beslutet och nödiga medel 



Tom XLVl. 2 



x 



