Minnestal öfver Professor emeritus, Arkiater Otto E. A. Hjelt. 11 



Nämnda synnerligen intressanta, af varm känsla burna arbete emottogs specielt 

 i Sverige med utomordentlig sympati och stort erkännande. Såsom bevis på huru högt 

 arbetet där uppskattades kan anföras att, då en minnesfest den ^^/^ 1907 skulle firas 

 i Upsala på 200:de årsdagen af Linnè's födelse, Svenska Vetenskaps-Akademins Linné- 

 komité riktade till Hjelt en uppmaning att på akademins bekostnad utgifva en ny upplaga 

 af nyssnämnda skrift. I företalet till det nya ståtliga arbetet yttrar Hjelt bl. a. följande: 

 „Uppmaningen emottogs med tacksamhet och förf. lofvade att på grund af nya, numera 

 tillgängliga källor omarbeta densamma (skriften). Denna omarbetning framträder i före- 

 liggande skrift, hvars fullbordande beredt dess författare glädje i hans lefnads senhöst". 

 — Begge dessa sistnämnda arbeten äfvensom en tredje mindre skrift af år 1877 med 

 titeln „Carl von Linné i hans förhållande till Albrecht von Haller" vnnno uppmärk- 

 samhet äfven utom nordens gränser, hvilket bevisas däraf att alla tre blefvo öfversatta 

 till tyska. Nästan entusiastiskt uttalar sig härom professorn i medicinens historia i 

 Wien, Max Neubiirüer i ett bref till Hjelt af den V» 19*^9 '), däri det bl. a. heter: 

 „Entzückt über Ihr hochinteressantes Werk über Linné als Arzt, beehre ich mich anzu- 

 zeigen, dass ich eine grössere Besprechung desselben in der Neuen Freien Presse und 

 eine Rezension in der Wiener Klinischen Wochenschrift veröffentlichen werde". 



Det största och vackraste minnesmärket på den medicinska historieforskningens 

 område har dock Hjelt rest åt sig genom sitt storslaget anlagda, på synnerligen grundliga, 

 omfattande och mångåriga källforskningar baserade, i tre digra band, åren 1891 — 1893, 

 utkomna arbete „Svenska och Finska medicinalväsendets historia 1663 — 1812", hvilket 

 arbete af Finska Vetenskapssocieteten prisbelönades. Ett „monumentalt verk" har det 

 kallats af bl. a. Julius Petersen, den kände, numera aflidne, professorn i medicinens 

 historia vid Köpenhamns universitet. Om detta arbete yttrar anmälarn L. W. Fagerlund 

 i Finsk Tidskrift, efter att i största korthet hafva redogjort för dess innehåll, bl. a. 

 följande: „Denna ämnets mångskiftande beskaffenhet har emellertid också gjort att det 

 fordrats läkarens intresse, historieforskarens nit, den administrativa ämbetsmannens erfa- 

 renhet och vetenskapsmannens grundlighet och mogna, upplysta omdöme för att dana ett 

 verk sådant som ifrågavarande, egenskaper som det äi' sällspordt att finna förenade hos 

 samma individ". 



Arbetet väckte naturligtvis väl förtjänt uppmärksamhet och erkännande, särskildt 

 i Sverige, att dömma af talrika anmälningar och recensioner i olika tidskrifter samt af 

 bref till Hjelt, förvarade uti hans efterlämnade rikhaltiga brefsamling. Så framhåller 

 Gustaf Retzius såsom sin åsikt att „ingen annan nu lefvande hade varit det verket 



tekarien i Linnean Society i London Kappel skrifvit till honom „att anteckningarna i Clavis medicinae äro 

 sä svårlästa, att han icke tror det växa möjligt att i London fä någon som kan déchiffrera dem, utan tycker 

 det vara bäst att fä boken sänd till Stockholm. Men detta kan ske endast efter en framställning från (svenska 

 vetenskaps) akademin genom legationen i London". Så skedde äfven, hvarpà Hjelt, redan 83-årig, reste till 

 Stockholm för att under några veckors vistelse därstädes „verkställa detta intressanta arbete", delvis med 

 biträde af professor Th. M. Fries. 



') Den tyska upplagan af det senaste arbetet öfver Linné utkom år 1909. 



Tom. XLVL 



