Odo Morannal Reuter som zoologisk forskare. 1 



mipterarternas utbredning har Reuter yttermera lämnat rika bidrag i ett stort 

 antal mindre skrifter rörande faunan i de mest olika länder, — från Vegas 

 vinterområde ända till Madagaskar, Kina, Java, Australien och Amerika. 



Denna rika produktivitet är egnad att väcka förvåning, men man förstår 

 den. när man besinnar, att Odo Reiters skarpa observationsförmåga och ovan- 

 liga minne i högsta måtto underlättade arbetet, samt att han snart vann en 

 alldeles utomordentlig färdighet i den beskrifvande entomologins så att säga 

 tekniska del. Beskrifningarna aftattades med synnerlig lätthet, och de hopa- 

 des efter hand i sådan mängd, att när de gruppvis offentliggjordes, en oinvigd 

 knappast fattade huru och när själfva undersökningarna utförts och när det 

 hela nedskrifvits. Ty redaktionsarbetet fortgick synbarligen icke efter den 

 lugna regeln „nulla dies sine linea", utan vanligen med feberaktig ifver och i 

 brådstörtande ryck, som åtskildes genom icke oväsentliga pauser. Att kraft- 

 utlösningen under arbetsperioden delvis möjliggjordes genom den antydda ojämn- 

 heten antog han själf icke vara osannolikt. 



Med en del afbrott fortgick denna verksamhet under 1870- och de första 

 åren af ISSO-talet i allt stigande progression. Det gällde dock icke uteslu- 

 tande artförteckningar, deskriptioner, monografier och systematiska grupperin- 

 gar, icke heller enbart Hemiptera. Arbetets art i och för sig fordrade att ofta 

 nog äfven invecklade synonymiförbistringar utreddes — exempelvis i Reuters 

 revision (1888) af äldre auktorers arter (1758 — 1806) — , och städse måste arter- 

 nas geografiska utbredning beaktas, ibland till och med ingående diskuteras i 

 enkom däråt egnade afhandlingar. Därjämte upptog Reuter frågan om hemipte- 

 rers och andra insekters dimorfism (lång- och kortvingade former) samt trimor- 

 flsm, äfvensom arternas metamorfos och deras därmed förknippade gestalt- 

 förändringar. Hans erfarenheter från hemorten möjliggjorde också diskussioner 

 om arternas uppträdande på de för enhvar af dem karakteristiska lokalerna, 

 äfvensom om deras beroende af bestämda näringsväxter. Alla dessa frågor 

 kunna med rätta anses höra till fackprogrammet inom systematiken samt till 

 det hos oss af ålder bedrifna faunistiska forskningsarbetet. 



Såsom bekant blef den nutida utvecklingsläran äfven hos oss inom kon- 

 servativa kretsar först emottagen mycket oblidt — man kan förstå detta, då den 

 ju bröt med många rådande föreställningar. Jämväl från zoologiskt håll blef 

 darwinismen här betecknad som förfelad och ledande till vådliga följder. Grup- 

 pen af dess anhängare tillväxte emellertid småningom, och i midten af 1870- 

 talet slöt sig till dem äfven Odo Reuter. Mången gjorde det väl mindre på 

 grund af egna undersökningar än i följd af ungdomlig hänförelse och af en 



Tom. XL V. 



