12 J. A. Palmen. 



skred, förblef han dock i stånd att utföra forskningsarbete och ansågs därför 

 med fullt skäl kunna gagna Universitetet mera genom att fullborda egna 

 undersökningar än genom att hålla ett antal kollegier. Hans ställning var 

 sålunda under ganska lång tid en fri akademikers, enär han. bosatt dels på 

 Ispois nära Åbo, dels i Pargas, åtnjöt ledighet från hösten 1906 ända till den 

 24 december 1910, då honom, numera blind, beviljades afsked som professor 

 emeritus. Dessförinnan hade han om vintrarna varit bosatt i Helsingfors. 



Hans från lärareplikter lediga tid förflöt dock icke under sysslolöshet. 

 Tidigare hade Reuter städse användt sommarferierna antingen för under- 

 sökningar i naturen uti hemtrakten eller ock för bearbetning af samlingar och 

 för sin författarverksamhet. När numera sjukdom, yttrande sig i form af 

 nedsatt rörelseförmåga och tilltagande nervsmärtor, hindrade verksamheten ute 

 i naturen, fortsattes det litterära arbetet både vinter och sommar. Mest öfver- 

 raskande och därjämte synnerligen nyttig var den kraftansträngning, hvarmed 

 Reuter, under samarbete med A. Luther och en hel mängd biträdande finska 

 zoologer, bragte till stånd Bibliotheca zoologi c a Pennia e. hvars förra 

 hälft framlades för nordiska naturforskaremötet år 1902 i Helsingfors; senare 

 hälften blef tryckt först 1909. 



Det var från och med detta arbete jag med undran blef personligt vittne 

 till den ännu blott till en del kroppsligt brutne kamratens utomordentliga ar- 

 betsförmåga, hans afundsvärda minne och nu visade viljestyrka. Och det före- 

 faller, som hade uti hans entomologiska författarverksamhet, i bredd med 

 förut framträdande karaktärsdrag, under nu tilltagande kroppsligt obestånd 

 utvecklats nya drag, som tidigare spelat blott en underordnad roll: i hans 

 forskning fick syntetiskt förfarande nu störi-e utrymme. 



I det föregående anfördes redan, att Reuter år 1875 meddelat iakttagelser 

 huru variationer i färgteckning hos olika artei' Hemiptera kunde förråda deras 

 släktskap. Härom föredrog han ytterligare år 1902 vid naturforskaremötet i 

 Helsingfors, och han skildrade 1905 i tryck hurusom hos en del hemipter- 

 grupper en bestämd lagbundenhet visar sig i afseende å färgteckningens för- 

 ändringar från art till art: på ursprungligen ljusa kroppsdelar uppstå mörka 

 fläckar, som efter hand bli större, olika gestaltade och olika fördelade samt 

 omsider sammanflyta. Färgförändringen slutar med helsvart, melanisra. men 

 slutresultatet kommer till stånd längs flere olika, af hvarandra oberoende serier 

 af mellanformer. Företeelsen är analog med dylika, som observerats inom vidt 

 skilda djurgrupper, och den måste med all säkerhet hafva betydelse för utre- 



Tom. XIjV. 



