14 J. A. Palmen. , 



En sådan gällde de Hemiptera, som delvis eller helt och hållet lefva på 

 barrträd. Från 1684 källskrifter har han (1909) sammanställt uppgifter om 304 

 sådana arter, af totalantalet 4630 inom palearktiska regionen förekommande 

 Hemiptera. Genom diskussion af detta material gör han det antagligt, att arter, 

 som ursprungligen lefvat på löfträd eller örter, vant sig att till vintern flytta 

 öfver till barrträd, här gjort sig allt mera liemmastadda på en eller flera arter, 

 och slutligen utbildat ekologiska raser med egna kännetecken. Näringsinstink- 

 tens plasticitet har här verkat som en betydelsefull utvecklingsfaktor. 



Sina arbeten på systematikens område, också monografierna, hade Odo 

 Reuter, såsom ofvan redan antyddes, aflfattat så godt som utan att framlägga 

 någon diskussion af motiven för sin gruppering: kännetecknen i diagnoserna 

 fingo tala för sig själfva. I ungdomsarbetet af år 1875 diskuterade han visser- 

 ligen föregångarnes system (Fieber, Thomson), men blott i någon mån sitt eget, 

 och likaledes då han år 1883 modifierade detta. 



Märkligt nog förefaller det som skulle först ett delvis mot honom riktadt 

 utfall hafva verkat utmanande. En produktiv engelsk entomolog, Mr W. L. 

 Distant, förmenade år 1904 Capsidernas systematik utgöra ett temligen „artiftcial 

 or cabinet arrangement", som mera var grundadt på personliga tycken än ett 

 uttryck af „an evolutionary or philosophical conception". I sitt polemiska svar, 

 Hemipterologische Speculationen, 1 (1905), utlade Reuter sin stånd- 

 punkt. Med liflig känsla för skillnaden mellan ett artificiellt system, med dess 

 praktiskt nyttiga nycklar, och ett naturligt system, som däremot vill åskådlig- 

 göra formernas inbördes förvantskap, bemöter han inkasten samt gör medels 

 ett stamträd reda för capsidernas klassifikation. Ännu senare, år 1910, skil- 

 drade han, numera fullt blind, ämnet på ett mera ingående och afvägande sätt 

 i sin skrift: Neue Beiträge zur Phylogenie und Systematik der 

 Mir iden, hvilken åtföljdes af uttalanden öfver samtliga heteropterfamiljers 

 fylogeni. Han diskuterade däri de olika kroppsdelarnas användbarhet för af- 

 görandet af hithörande frågor, och framhöll hvilka egenheter han ansåg vara 

 primära, konservativa och förty också mest vittnesgilla i afseende å härstam- 

 ningen, och hvilka åter borde anses vara sekundärt förvärfvade, exempelvis på 

 grund af inom olika grupper uppkommen anpassning till likartade lefnadsvillkor 

 (konvergens). Stor vikt lade han särskildt på punktögonen och på fötternas 

 klodynor. Tre andra specialisters system jämförde han inbördes och med sitt 

 eget i dess nu framställda nya form. 



Detta hans system vann inom kort anslutning af de förnämsta hemiptero- 

 logerna, bl. a. Horvåth i Ungarn och Oshanin i S:t Petersburg; redan 1912 



■1'oin. XLV. 



