Odo Morannal Reuter som zoologisk forskare. 15 



kunde han, i anledning af skriftliga meddelanden, i en särskild mindre publi- 

 kation ytterligare augifva några förbättringar. 



Då jag, under medverkan vid tryckningen af Reuters arbete om Miridernas 

 fylogeni och systematik, åtskilliga gånger blef varse med hvilket litiigt intresse 

 han för mig afvägde de morfologiska skälen för och mot vissa släktens fränd- 

 skap — mången gång helt förglömmande att jag ju icke alls var kännare 

 af dessa släkten — , tror jag det icke vara olämpligt att här anföra minnen 

 från ett par för honom som författare karakteiistiska tillfällen. 



Hans uti skriften i fråga lämnade reproduktion af Osborns, Kirkaldys och 

 Handliksch's grafiskt återgifna system gåfvo mig anledning uppmana honom att 

 här afbilda äfven sitt eget. Mitt anbud att därvid medverka emottogs af den 

 blinde kamraten, hvarefter under u])prepade besök hos honom ett utkast små- 

 ningom bragtes till stånd. Detta öfverfördes omsider, förstoradt, på en stor 

 pappskifva, å hvilken det utfördes i upphöjd blindskrift. Efter det Reuter 

 tagit noggrann kännedom af bilden och anvisat några mindre ändringar, redu- 

 cerades denna åter till lämplig storlek, hvarefter den trycktes — sannolikt 

 det enda fylogenetiska stamträd som en fullständigt blind forskare alstrat. 



Jag glömmer ej lätt hvilken vacker, vaken och genomglad blick den blinde 

 hade, då han. haltliggande i sjuksängen, med på pappskifvan trefvande fingrar 

 långsamt läste sina egna tankar, som han småningom kombinerat under års- 

 långa undersökningar och hvaraf pappbilden nu återgaf en symbol. Ej heller 

 skall förgätas huru hans skämtsamma yttranden bragte oss båda, och sedermera 

 äfven de i rummet inkommande egna till rätt hörbar glädjeyttring — en glad, 

 men tillika tragisk situation med skarpa kontraster. 



Sitt öde bar Reuter med största resignation, och han uttalade sig här- 

 öfver med stort sinneslugn när Societas pro Fauna et Flora fennica på hans 

 60-års dag hembar honom sin hyllning genom att tillegna honom 33:dje bandet 

 af dess Acta. Vid den blinde kamratens kanske sista besök hemma hos mig ut- 

 talade jag min fägnad öfver att zoologins teoretiska frågor nu lämnade honom 

 en lika angenäm som nyttig sysselsättning för hans tankar. Instämmande häri 

 berättade han sig hafva själf undrat öfver att dylika frågor numera trängt sig 

 på honom. Och han tillade ifrigt, att hans broder, zoologen, härtill yttrat: „ja, 

 ser du, när du nu blifvit blind, har du fått ögonen upp!" och berättande detta 

 skrattade den blinde själf riktigt hjärtligt. 



Märkligast af de skrifter Odo Redter under fullständig blindhet dikterat till 

 publicering, voro två, som tillika voro vidast anlagda, nämligen den nyss 

 nämnda om Miridernas systematik (1910), hvilken var riktad närmast till fack- 

 Tom. XLV. 



