14 Hj. Ta Ii L Q VI ST. 



Slottes vetenskapliga forskning, livilken fortgick lika oafbrutet och inten- 

 sivt som hans lärareverksamhet, skall jag här söka karakterisera mera i dess 

 hufvuddrag och endast så mycket inlåta mig på detaljer, som är nödvändigt 

 för ernående af en något så när riktig uppfattning af densamma hos en icke 

 fysikaliskt bildad läsare. 



Slottes första större arbete var hans licentiatspecimen: „Undersökningar 

 angående den inre friktionen hos vätskor", till hvilket experimenten såsom 

 nämndt utfördes dels i Leipzig, dels i Helsingfors. Då vätskepartiklar röra sig 

 med olika hastighet i närheten af hvarandra, sträfva de snabbare att påskynda 

 de långsammare och de senare att fördröja de förra. Orsaken härtill är den 

 s. k. inre friktionen eller viskositeten i vätskan, på hvilken en s. k. friktions- 

 koefficient är måttet. Denna utgör en af de viktigaste konstanterna, som ka- 

 rakterisera en vätska. Öfver den inre friktionen i vätskor hade på 1840-talet 

 beundransvärdt noggranna undersökningar utförts af Poiseuille, som observerade 

 tiden för vätskors utrinnande genom fina kapillarrör och äfven uppställde teorin 

 för detta fenomen. Slotte använde Poiseuilles metod och utrinningsapparat, 

 som han dock förbättrade och gjorde bekvämare att begagna. Han värkstälde 

 därmed ett stort antal friktionsmätningar och framstod redan då genom de 

 gjorda försöken och den teoretiska behandlingen af resultaten som en ytterst 

 omsorgsfull, kritisk och erfaren experimentalfysiker. Med det fysikaliska arbe- 

 tet var ett betydande rent kemiskt arbete förenadt, som bestod i beredning och 

 rening af salter samt analyser af syror och saltlösningar. Ledande synpunkter 

 vid Slottes undersökningar voro sträfvan att å ena sidan finna ett samband 

 mellan saltlösningars inre friktion och salternas kemiska sammansättning, å 

 den andra att närmare undersöka friktionskoefficientens beroende af tempera- 

 turen. Tidigare hade Speung kommit till viktiga resultat, som kunde samman- 

 fattas i två satser: 



L „Den inre friktionen hos lösningar af de salter, hvilka metallerna K 

 och Na samt radikalen NH, bilda med syrorna H.SO,, HCl, HNO., HCIO3, HBr 

 och HJ, följer, vid lika koncentrationsgrad och samma temperatur hos lösnin- 

 garna, med hänsyn till syrorna den ordning, i hvilken de äro uppräknade, så 

 att friktionen är störst hos sulfaterna, minst hos jodiderna." 



2. „Med hänsyn till baserna gäller för de salter, hvilka K, Na och NH^ 

 bilda med de ofvan uppräknade enbasiska syrorna, att vid lika koncentra- 

 tion och temperatur, lösningar af natriumsalter besitta den största, lösningar af 

 ammoniumsalter den minsta viskositeten." Sulfaterna göra dock ett mindre undan- 

 tag härifrån, i det kaliumsulfat har något mindre friktion än amnioniumsulfat. 



Tom. XLVI 



