Minnestal öfver professor Karl Fredrik Slotte. 15 



Slotte fann den första SpEUNö'ska regeln vara den väsentligare; den i ett 

 salt ingående syreradikalen spelar en viktigare roll för lösningarnas inre frik- 

 tion än basen. Denna regel tydde på att ju mera komplicerad molekylen är 

 hos de salter, som bildas af samma metall med olika syror, desto större är 

 också viskositeten hos saltlösningar af samma koncentration och temperatur. 

 Till bekräftelse af detta sakförhållande undersökte han den inre friktionen hos 

 ett flertal saltlösningar af den tvåbasiska kromsyran H2Cr04 och af den tre- 

 basiska fosforsyran H^PO^. Han fann därvid att kromaterna med afseende å 

 den inre friktionen inordnade sig i den SpRUNc'ska serien mellan sulfaterna och 

 kloriderna samt att de normala fosfaterna af alla undersökta salter hade den 

 största viskositeten. Men vidare bestämde Slotte också den inre friktionen 

 hos lösningar af syrorna själfva; dessa kunna ju i viss mån också uppfattas 

 som salter, nämligen med väte som bas. Slotte fann, att syrorna också i all- 

 mänhet inrangerade sig i den SpRUNu'ska serien, så att t. ex. svafvelsyra, salt- 

 syra och salpetersyra med afseende å den inre friktionen följde samma ord- 

 ning som deras salter. Endast kromsyran bildade härvid ett undantag. 



Vid dessa och tidigare undersökningar mättes lösningens koncentration 

 genom viktsmängden substans på 100 delar vatten, men Slotte anlade där- 

 jämte den moderna synpunkten att mäta den efter normalitet, hvarvid lika- 

 normala lösningar på samma mängd af lösningsmedlet innehålla lika många 

 molekyler af saltet. Själfva namnet normalitet förekom dock ej på den tiden; 

 det är en af den nyare fysikaliska kemins skapelser, numera ytterst alldagligt. 

 Resultaten voro i hufvudsak desamma som på det förra sättet. 



Medan saltlösningarnas inre friktion bestämdes vid fyra olika temperaturer 

 10°, 20"^, 30° och 40° C, fann sig Slotte på grund af tidigare undersökningars 

 bristfällighet föranlåten att göra en fullständig undersökning öfver vattens inre 

 friktion från 0,2° ända upp till 97° C. Den inre friktionen hos vätskor har den 

 märkeliga egenskapen att förete en mycket stark föränderlighet med tempera- 

 turen, ej alls jämförbar med t. ex. täthetens eller kapillaritetskonstantens för- 

 ändring, utan snarare med de konstanter, som hänföra sig till vätskans mät- 

 tade ånga. För friktionskoefflcientens hos vatten beroende af temperaturen 

 uppställde Slotte en enkel och noggrann formel, hvars tillämplighet äfven på 

 andra vätskor han dessutom ådagalade. Af Slottes formel hafva senare for- 

 skare på detta ända till senaste tid mycket bearbetade område haft stor nytta. 



Resultaten af undersökningarna öfver vätskors inre friktion publicerades 

 också i ett par uppsatser i Wiedemanns Annalen der Physik, delvis redan före 

 själfva licentiatspecimen. Sitt arbete på detta område fortsatte Slotte också 



Tom. XLVl. 



