Minnestal öfver professor Karl Fredrik Slotte. 19 



ningstal. Desamma påträffas i ett flertal af Slottes afhandlingar samt ingå slut- 

 ligt sammanställda jämte värdena af molekylartrycket i ett arbete af år 1910: 

 Molekular-physikalische Konstanten für einfache feste Körper. Här förekomma 

 dylika data för icke mindre än 26 metaller. 



Maximihastigheten i en molekyls svängningsrörelse är proportionell med 

 kvadratroten ur det specifika värmet vid konstant tryck; densamma erhåller 

 värden, som vid O'' C. variera för olika metaller från c:a 150 meter i sekunden 

 vid t. ex. vismut, thallium och osmium till mer än 500 meter i sekunden vid 

 natrium. Tager man Dulong och Petits lag till hjälp, kan man också uttrycka 

 resultatet sålunda, att produkten af hastigheten och kvadratroten ur elementets 

 atomvikt vid enatomiga metaller förblir konstant. Detta bekräftas också af de 

 numeriska värdena. Hastigheten förändrar sig proportionellt med kvadratroten 

 ur den absoluta temperaturen, d. v. s. temperaturen räknad från den absoluta 

 nollpunkten, som ligger vid — 273" enligt Celsiustermometern. 



Hvad sedan molekylernas dimensioner beträffar, erhåller man, såsom Slotte 

 i ett par arbeten uppvisat, kantlängden I hos den kub, som i kroppen är till- 

 ordnad en molekyl, lika med kvoten af dubbla yttensionen hos den vätskefor- 

 miga kroppen, d. v. s. den smultna metallen, och kohesionstrycket. Då vätska 

 afdunstar, utföres arbete för öfvervinnande af kohesionstrycket. Häraf beräk- 

 nar man ett enkelt samband mellan det senare och det inre ångbildningsvärmet 

 och kan numera också uttrycka längden À af kanten hos molekylarkuben med 

 tillhjälp af yttensionen och ångbildningsvärmet. De på detta sätt beräknade 

 värdena af X öfverenstämma t. ex. vid vattenmolekylen med värden, som af 

 andra forskare erhållits på alldeles annat sätt. De uppgå till några hundra- 

 miljondedels millimeter. Med kantlängden A står enligt en af Slottes formler 

 radien r hos molekylens vibrationsrum i ett enkelt sammanhang. Det visar 

 sig, att r vid de olika metallerna utgör ungefär någon eller några tusende- 

 delar af k. 



Då man numera, känner hastigheten i en molekyls värmesvängning och 

 svängningens amplitud r, kan man också beräkna svängningstalet, d. v. s. an- 

 talet svängningar, som molekylen utför på en sekund. Man finner, att dessa 

 svängningstal i allmänhet uppgå till några få hundratal biljoner, sålunda öfver- 

 enstämma med svängningstaleu inom den ultraröda delen af solspektrum, hvil- 

 ket ju också är ganska förklarligt, emedan spektrums ultraröda del härrör af 

 strålande värme. Vid en del metaller, särskildt platinametallerna samt nickel, 

 kobolt och järn, fås dock svängningstal, som redan tillhöra det synliga ljus- 

 spektrum. Det vore dock oberättigadt att häraf sluta, att dessa metaller redan 



Tom. XLVI. 



