Minnestal över lektorn doktor Gustaf Otto Mattsson. 7 



håg låg åt det vetenskapliga hållet, om ock vetenskapens tillämpningar i det pi-aktiska 

 livet alltid voro egnade att fängsla hans intresse. Redan omedelbart efter afslutad kurs 

 vid institutet anställdes han där såsom assistent och tick sålunda fast fot vid denna 

 läroinrättning, vilken han sedan hela sitt liv tillhörde, om ock hans verksamhet grenade 

 ut sig åt olika håll. Han fortsatte emellertid sina kemiska och fysikaliska studier och 

 avlade 1898 filosofiekandidatexamen vid universitetet samt promoverades till filosofie- 

 magister vid Promotionen 1900, varvid han innehade andra hedersrummet. Han be- 

 traktade det senare såsom ett misstag, att han icke omedelbart egnat sig åt universitets- 

 studier utan gått den polytekniska vägen. 



Det är naturligt att en person med Mattssons läggning icke kunde stå främmande 

 för kamratkretsen och dess strävanden. Han deltog tvärtom ivrigt i polytekniska för- 

 eningens verksamhet och kamratliv, i vilket han säkert ingjöt mycket gott ur sin rika 

 personlighet, sin ideella optimism och sina mångsidiga intressen. Han var och förblev 

 även senare en högt uppburen medlem i denna ungdomskrets. Året 1893 — 94 var han 

 föreningens bibliotekarie, året 1894 — 95 dess ordförande. Sedermera, efter återinskiiv- 

 ning vid universitetet, kom han i närmare kontakt med student- och avdelningslivet och 

 intog även här snart en ledande plats. I två repriser (1899 — 1901) var han student- 

 kårens viceordförande och i fyra år, från år 1899, var han vestflnska avdelningens 

 t. f. kurator ända till dess andra delning. I detta förtroendevärv ställdes Mattssons 

 personlighet och åskådningssätt på ett hårt prov. Hans ställning som kurator var näm- 

 ligen till en början allt annat än avundsvärd. Av avdelningens finska majoritet mot- 

 togs han med en demonstrativ köld, emedan hans val, vilket egde rum vid ett möte 

 med nästan tumultuarisk prägel, genomdrivits mot denna majoritets önskan och av den- 

 samma betraktades såsom en statskuppsartad överrumpling, iscensatt av den svenska mi- 

 noriteten. På svenskt håll var han visserligen högt uppskattad som kamrat, men icke 

 allmänt erkänd såsom ledare, enär de häftiga avdelningsdebatterna mer voro egnade att 

 framhäva talare av ett hetsigare temperament än hans. Och dock lyckades det honom 

 genomföra sin uppgift på ett sätt, som skaffade honom uppriktig aktning och sympati 

 bland samtliga partifraktioner. Det var, såsom en av hans avdelningskamrater fram- 

 hållit, huvudsakligen två omständigheter, som gjorde, att Mattsson lyckades i sin svåra 

 och ömtåliga uppgift. Den ena var hans ovanligt vinnande personlighet, som i kamrat- 

 likt umgänge icke kunde förfela sin verkan på vare sig vän eller motståndare, den an- 

 dra hans uppriktiga strävan att förebygga alla onödiga dissonanser och hans stränga 

 opartiskhet, vilken framträdde så mycket mer som den hörde till sällsyntheterna. Matts- 

 son led av sakernas tillstånd och han önskade bildandet av en centergrupp inom avdel- 

 ningen, vilken, rekryterad från vartdera partiet, skulle motarbeta benägenheten att av 

 varje diskussionsämne göra en språkpolitisk partifråga. Så långt kom han icke, men 



Tom. XLVI. 



