12 Edv. H.jelt. 



värdhet syntes sannolikt, försiggår uteslutande i sistnämnda riktning. Kalcînm kan så- 

 ledes icke ersätta natrium men väl zink vid dessa reaktioner. 



För elektrokemin hade Mattsson uppenbarligen en viss förkärlek såsom ock fram- 

 går ur hans reseplan i fråga om Rosenbei-gska stipendiet. Där fanns mycket nytt land 

 att upptäcka och många öven-askande iakttagelser kunde göras, vilket lockade honom. 

 Bland de nämnda avhandlingarna ingingo också tvänne, hänförande sig till elektrosyn- 

 tes. Sedan 20 år hade man sig genom Browns och Walkers aibeten bekant, att vid 

 elektrolys av tvåbasiska organiska syrors etersyrade salter erhållas högre molekyläi'a 

 tvåbasiska syror, i det de frigjorda syreionerna under kolsyreutveckling förena sig med 

 varandra. Den högsta erhållna syran var den ur sebacinsyra vunna, 18 kolatomer 

 innehållande normala syran. Mattsson ville undersöka, om syntesen här hade en verk- 

 lig gräns, eller om man kunde stiga ännu högre i serien och sålunda komma till mycket 

 högmolekylära syror. Han modifierade förfaringssättet så, att vida bättre utbyten er- 

 höllos, men det visade sig i själva verket att reaktionen icke gick längre. De ledan 

 stora ionkomplexerna förenade sig icke vidare. Ur den nämnda 18 kolatomer innehål- 

 lande syrans, dekahexandikarbonsyrans, esterkaliumsalt erhölls icke den väntade syran 

 med 34 kolatomer, utan endast en omsättning av utgångsprodukten i neutral ester och 

 neutralt salt egde rum. Han tillämpade metoden i en annan undersökning på de två- 

 basiska syrornas halvamider och det visade sig, att den här är lätt genomförbar och 

 att den i en del fall kunde ega företräde fiamför den ovannämnda. Ur suberaminsyra 

 med 8 kolatomer erhöll han sålunda dodekandikarbonsyra med 14 kolatomer. 



En rent fysikalisk-kemisk undersökning var den över binära blandningars kritiska 

 lösningstemperatur. Mattsson ville här ingå på frågan om det föga utredda samman- 

 hanget mellan kritisk lösningspunkt och kemisk konstitution hos de i företeelsen delta- 

 gande ämnena. Han valde härtill å ena sidan de klor- och bromsubstituerade nitro- 

 benzolerna, å den andra det indifterenta kolvätet oktan och kunde ur försöken draga 

 vissa allmänna slutsatser. Den kritiska lösningstemperaturen visade sig vara en utpräg- 

 lat konstitutiv egenskap, men syntes dock hava även ett addidivt element. Hans avsikt 

 att vidare utföra dessa inti-esseväckande undersökningar fullföljdes icke. 



Alla dessa undersökningar hade han utfört under de närmast föregående åren, dels 

 å tekniska högskolans, dels å universitetets laboratorium, men avhandlingarna äro redi- 

 gerade och daterade Davos-Schatzalp hösten 1910, där han sökte bot för sin redan då 

 starkt angripna helsa. Det är anmärkningsvärt, att han, som eljes så lätt tog till 

 pennan, hade, som han säger, „en svår psykisk obeslutsamhet" att publicera „färdiga" 

 undersökningar. Han hade alltid den känslan, att där ännu var något att göra till, 

 och uppskjöt med deras offentliggörande. Flere av honom utförda experimentella arbeten 

 förblevo opublicerade. Så t. ex. hans hos Hofmann i München (1906) gjorda försök, 



Tom, XLVI. 



