Minnestal fi ver lektorn doktor Gustaf Otto Mattsson. 13 



huruvida erbiuni-metallen var enhetlig eller icke. Unclersökningen vai' väsentligen av 

 spektrometrisk art. 



Ar 1911 invaldes Mattsson till ledamot av Finska Vetenskapssocieteten, ett erkän- 

 nande, varpå han satte värde. Mycket hann han icke mera giva i gengäld härför. 

 Endast två undersökningar anmäldes efter denna tid av honom till införande. Den 

 ena var en studie över enbarksoljans sammansättning, vilken produkt visade sig vara 

 av individuell natur. Han avskiljde därur, utom förut bekanta terpener, en ny seskvi- 

 terpen, junipen, och en seskviterpenalkohol, juniperol. Hans avsikt att fortsätta under- 

 sökningen blev icke realiserad. Den andra ktêr var hämtad från elektrokemin och 

 gällde de katodiska reaktionerna vid elektrolys av salter i flytande svaveldioxid, alltså 

 i ett icke dissociation verkande lösningsmedel, undersökningen, som är av icke ringa 

 intresse, hänförde sig till salter av alkalimetallerna, ammonium och magnesium. Någon 

 metall avskiljer sig härvid icke utan dels svavel ur lösningsmedlet dels saltartade kom- 

 plexer av sekundär natur. De ur natrium erhållna utmärkte sig genom självantändlig- 

 het, t. o. m. i indifferenta atmosfärer, vilken stundom kunde uppträda med explosions- 

 lik våldsamhet. Sannolikt beror företeelsen på uppkomsten ur ett fintfördelat, ytterst 

 labilt natriumhyposulfit. 



Detta voi'e en kort resumé av innehållet i de c:a tio avhandlingar, till största de- 

 len offentliggjorda i Vetenskapssocietetens skrifter, i vilka Mattsson redogjorde för sina 

 experimentella undersökningar. En del av dem voro mycket arbetsdryga oeh krävde 

 experimentell skicklighet och vana. Påfallande är, att de röra sig på mycket olika om- 

 råden, och de låta komma tillsynes ett visst sökande efter ett för forskaren lämpligt och 

 tillfredsställande arbetsfält. Att detta, om han fått leva och mera ostört egna sig åt 

 egna undersökningar, hade blivit elektrokemin, därom kan icke något tvivel råda. Några 

 mallarbeten utförde han icke, utan sökte han alltid efter något verkligt nytt och intresse- 

 väckande och han leddes vid arbetet alltid av något sporrande eller lyftande moment, 

 av lust att skapa, icke att efterhärma. Det låg skapande fantasi över hans arbeten, 

 även om de till sin omfattning voro starkt begränsade. Man spårar även i hans av- 

 handlingar en strävan att giva språket i dem icke blott en vårdad form utan även en 

 större omväxling och saftighet än vanligen är fallet i dylika publikationer inom de 

 exakta vetenskaperna. Meningarna om den bästa vetenskapliga stilens art kunna vara 

 delade, och mången ger den torra men klara stilen företräde fi-amför den, som försöker 

 tillfredsställa välljudets fordringar, men säkert är att försyndelserna mot ett vårdat språk 

 på dessa gebit, icke minst hos oss, äro nog allmänna. Mattssons ståndpunkt i denna 

 fråga framgår ur följande uttalande i ett brev år 1903: „Jag kan icke låta bli att 

 vittna om den njutning i språkligt formellt avseende denna senaste avhandling berett 

 en, som törhända har det dåliga namnet om sig att vara språkpedant åtminstone beträf- 



Tom. XLIV. 



