16 Edv. Hjelt. 



1911 övertog huvudredaktörskapet i den då grundade, närmast genom hans bemödanden 

 tillkomna dagliga tidningen „Dagens Tidning". Den böjelse för publicistisk verksamhet, 

 som bodde innerst hos honom, tog nu fullt ut sin rätt. Med spänstighet och energi 

 kastade han sig in i den nya verksamheten, som tillfredsställde hans temperament, hans 

 månggrenade intressen och stilistiska talang. „Jag har alltid trivts på redaktionsbyråerna, 

 på dem är det ständigt en så lugngivande oro" förklarade han. Denna lugngivande 

 oro fick han nu i lùkt mått till livs, men man har skäl antaga, att doserna voro vida 

 större än hans svaga helsa kunde fördraga. Han hade icke blott ledningen av det hela, 

 även i tekniskt avseende, om liand. Han skrev största delen av dé ledande artiklarna, 

 varje vecka en utrikespolitisk översikt och varje dag såsom hors d'oeuvre under rubri- 

 ken „I dag" sina mest i skämtsam form hållna beti-aktelsei' över världens händelser i 

 smått och stoi't — ett rekord i sin art. I tanke att kunna förbättra tidningens ekonomi 

 tog han senare även direkt del i dess skötsel. Men företaget gick icke efter önskan. 

 Tallika vänner hade hans blad förvärvat sig, men det var främst de ekonomiska svårig- 

 heterna som icke kunde övervinnas. I någon mån medverkade härtill tidningens, från 

 svensk partipolitisk synpunkt sett, något oklara hållning. Efter två och ett halvt år 

 måste tidningen upphöra genom att sammanslås med Nya Pressen, vilken nu uppträdde 

 såsum „Dagens Press", och i vars redaktion Mattsson inträdde. Men med hans publi- 

 cistiska skötebarns upphörande, på vars framtid han så varmt trott, hade också något 

 brustit inom honom själv. Det var en kraftansträngning, som icke fört till det före- 

 sätta målet. Han yttrade härom själv i ett brev: „Dagens Tidning i dess helhet var 

 ett frö — bristfälligt och svagt, men något i alla fall — och den hade gott kunnat 

 fortleva, ifall helst några av de många inflytelserika herrar, som i huvudstaden hade 

 tillfredsställelse av den, skulle räckt ut ett finger förrän det var för sent. Detta skedde 

 icke, bladet dog och lever i sådan form helt säkert icke mera upp. Det beklagades 

 mycket, men ingen hade „kommit sig till" att inskrida". Han kände sig något bitter 

 över denna kyla och brist på yttring av solidaritet och tillägger: „Den hets jag under 

 dessa år varit utsatt för har gjort min själ en smula hårdbarkad och min kärlek till 

 mänskligheten mycket smalspårig". 



Men denna hans publicistiska verksamhet var dock icke förspilld möda, detta när- 

 mast tillföljd av den anda, som alltigenom präglade densamma. I tidnings-tekniskt av- 

 seende gav Mattsson många nya uppslag och införde förbättringar, vilka kommit tid- 

 ningspressen i vårt land till godo. Men även i fråga om innehåll och ton ville han 

 giva läsaren något annat, än man i vår tidningspress varit van vid. I vår dagspress 

 rådde, ansåg han „en synnerligt grund uppfattning om det djupare kulturlivets bety- 

 delse". Han strävade som tidningsman att motarbeta den ytlighet, ovedei häftighet och 

 slentrian, som så lätt trycker sin prägel på yrkesjournalistens arbete. Han drömde om 



Tom. XLVl. 



