Minnestal över lektorn doTctor Gustaf Otto Mattsson. 19 



nan, även om han ville det. Och den som har skämtets och vitsandets gåva i blodet, 

 kan i svagare stunder frestas att begagna den även på ett mindre lyckligt sätt. Det 

 får man icke heller här glömma. 



Mattssons kynne och stil såsom humorist hade sin alldeles individuella prägel. 

 Själv kände han sig i detta avseende befryndad med tysken Viktor Aubertin och 

 österrikaren Karl Kraus, båda journalister och medarbetare i stora världsblad. I den 

 förra såg han till och med en sin läromästare. Även erinrar hans kåserande stil myc- 

 ket om tysken Otto Julius Bierbaums. Då man läser dennes „Reisegeschichten" kom- 

 mer man ovillkorligen att tänka på Mattssons resebrev. Det är samma egenartade sam- 

 manflätning av god humor och allvar. Mattssons gemyt var rent germanskt. Bland 

 humoristerna i den svenska litteraturen är det måhända Henrik Bernhard Palmaer, i 

 förra hälften av senaste århundrade, med vilkens hans kvickhet och stil, till art och 

 geniahtet, visar mest släktskap. Rätt egendomligt är, att även Palmaer var kemist 

 och därtill med hög begåvning. Men han var en person med ringa energi och ut- 

 hållighet. Det var om honom Berzelius säges hava yttrat, att han var „den största 

 syndaren i Svea rike", varmed han ville antyda, att ingen svensk man gjort ett så spar- 

 samt bruk av så rika naturgåvor som Palmaer. Mattsson förvaltade sina pund annor- 

 lunda. Hans sorg var snarare, att icke kunna göra dem tillräckligt fruktbringande. 



Huru kvantitativt betydande Mattssons publicistiska skriftställen var, kommer till 

 synes i hans „Valda skrifter", vilkas utgivande nyligen begynt. Det urval ur hans 

 resebrev, populärt-vetenskapliga uppsatser. „I dag"-kåserier m. m., som i verket kom- 

 mer att ingå, beräknas fylla 60 häften med inalles 120 tryckark. 



I en levnadsteckning över Gustaf Mattsson bör icke glömmas erinra om att, 

 ehm-u han icke kände sig dragen till den egentliga politiska eller den socialpolitiska 

 verksamheten, han dock, på grund av sina mångsidiga intressen också åt det praktiska 

 hållet, sina kunskaper och sin framstående personlighet ombetroddes med allmänna upp- 

 drag av hithörande art. Vid landtdagen 1905 — 1906 var han medlem av borgarestån- 

 det såsom representant för Kaskö stad. Hans speciella mission från valkretsen var att 

 verka för en från stadens synpunkt sett lycklig lösning av den sydösterbottniska järn- 

 vägsfrågan. Tack vare Mattssons skickliga argumentering och slagfärdighet i debatten 

 Kristinestad — Kaskö fick frågan en för den stad han representerade lycklig lösning. 

 Vår enkammare skulle säkert haft gagn av en person med Mattssons läggning och för- 

 utsättningar, men, grundad som den tyvärr är på partival, finns där icke rum för „vil- 

 dar". Partiramen var honom för trång. I anledning av en anhållan om medarbetare- 

 skap i en ny svensk folktidning yttrade han år 1906 i ett brev: „Jag har icke kom- 

 mit från min rabulistiska ståndpunkt gentemot en del svensktsinnade, den del som inom 

 det nya folkpartiet är tongivande. I positiv politik är jag fortfarande ett en- 

 Tom. XLIV. 



