Minnestal över lektorn doktor Gustaf Otto Mattsson. 23 



perspektiv öppna sig. Nästan bokstavligen med pennan och korrekturet i hand somnade 

 han stilhi bort den 26 november — den finska studentkårens årsdag — endast 41 år 

 gammal. Han efterleves av maka Sigrid, född Blumenthal, med vilken han trädde i 

 äktenskap 1899, och en dotter. 



Den 1 december invegs hans stoft till den eviga vilan. Den enastående sorge- 

 högtidhgheten vittnade icke blott om beundran utan om den tillgivenhet, kärlek den 

 bortgångne förvärvat sig inom vida kretsar av vårt land. Det var icke en av våra 

 stormän, som gått ur tiden, en vars namn sammanknutits med vårt lands politiska eller 

 nationella utveckling, icke en av de store inom vetenskapen eller litteraturen, och dock 

 en, som var huvudet högre än de flesta, en ung ädling i andens värld, vars rika per- 

 sonlighet vunnit hjärtan. Det var icke ceremoni och parad, icke yttre vördnad för ett 

 stort livsarbete som förde samman de skaror, vilka samlades kring Gustaf Mattssons 

 bår, det var äkta känslor av tacksamhet för vad han varit och givit, av sorg över 

 att han gått bort. 



Från Vetenskapssocietetens synpunkt måste man ju beklaga att, så kort Mattssons 

 liv än blev, han icke kunde mera helt egna sig åt det produktiva vetenskapliga arbetet. 

 Av hans ovanliga begåvning, hans idérikedom, klara tanke och skarpa bhck hade man 

 kunnat vänta mycket mera både originellt och gott på detta område, än han blev i 

 tillfälle att giva. Och själv gav han stundom även uttryck åt en i denna riktning vi- 

 sande känsla. Men lian kunde icke motstå ett inre krav, då han drevs in i den publi- 

 cistiska verksamhetens grottekvarn. Hans livsgärning blev härigenom splittrad, men 

 kanske endast skenbart. Det är ingalunda sagt, att den därigenom blev mindre värde- 

 full. Ty vad han gjorde, blev väl gjort. Och vilken objektiv grund har man för att 

 ställa den ena intellektuella verksamheten högre än den andra? Vi vetenskapsmän 

 hava en viss benägenhet härför, men vår synvinkel är utan tvivel subjektiv. Från 

 högre synpunkt sett var Mattssons livsgärning nog så helgjuten, synnerligast, som 

 bakom allt hans verk stod en, icke blott rik och varm, utan genomarbetad, harmonisk 

 personlighet. 



Tom. XL VI. 



