4 E. E. Sundvik. 



språk på lifvet, därjämte understöd från brödren Berndt, förhjälpte honom fram 

 under studietiden vid skolan och universitetet. Han blef student 1856. 



Privatuf etc. Sin bamdoms- och första ungdomstid tillbrakte Hallsten, som redan blifvit 



under Q^mndt, i Kelviå, en ort med föga storartad natur liksom andra österbottniska 



ferierna. ' ' ° 



kustsocknar. Dock blef han en vän af den oförfalskade finska naturen som få. 

 Äfven sedermera, då han redan kunde anses hafva fast hem i Helsingfors, 

 stod hans längtan till landsorten. Vid sommarens början lämnade han Helsing- 

 fors så tidigt, det blott var honom möjligt, för att, så sent som möjligt innan 

 terminens början återvända till sin lärareverksamhet vid universitetet. I bör- 

 jan af 80-talet blefvo vi feriegraunar i Ruovesi, där han bodde å Mulli hem- 

 man några år. Sedan han emellertid förskaffat sig egen villa å Tonttila hem- 

 man i Sääksmäki, men icke där funnit den sökta trefnaden, byggde han sig 

 en ny villa i Kangasala socken vid stranden af Längelmävesi herrliga sjö. 

 Här tillbrakte han numera sina ferier ända till sin död. Han kunde ock här 

 lefva efter sitt lynne temligen ostörd af grannar och framför allt obemärkt, — 

 och erkännas måste, att platsen var i många hänseenden idealisk. Förhållan- 

 dena kunna väl nu vara i mångt och mycket förändrade, men en episod från 

 slutet af 80-talet visar bäst folkets å orten redbara och förtroende värda ka- 

 raktär. 



En dag i juni fann Hallsten vid ankomsten till sin kära villa, till icke 

 ringa öfverraskning för honom själf och till icke ringa förskräckelse för systern, 

 att en af dörrarna till lokalen var olåst, dock tillsluten. Att ett inbrott blifvit 

 begånget under vintern syntes vara klart. Vid närmare undersökning befanns 

 dock allt i orubbadt skick, t. o. m. dyrbarare saker, som lågo så godt som 

 framme, voro på sin plats. Slutligen erinrade sig Hallsten, att han, då de i 

 september voro färdiga att lämna villan, ännu måste återvända för att med- 

 taga någon glömd sak, och då sannolikt glömt tillåsa dörren. — Grannarna 

 hade ock om vintern observerat spår leda till villan, och just till samma 

 trappa. Antagligen hade personen i fråga blott kastat en blick genom fön- 

 stret, — af nyfikenhet, ej af plundringsbegär. 



Ett under liknande förhållanden gjordt besök å en obebodd villa torde nu- 

 förtiden icke aflöpa så lyckligt för ägaren. 



Hallstens villa var vackert belägen på strandsluttningen. Till densamma 



Tom. XLVl. 



