E. E. Sundvik. 



Öfverhufvud idkade Hallsten blott föga umgänge med traktens bildade 

 grannar. Sina skyldighetsvisiter aflade han dock samvetsgrant, alltid korrekt 

 och fin i umgänget, som han var. Hans enda omgifning på landet liksom i 

 staden var systern, som ombesörjde hushållet, och en tjensteflicka. 



Kmriär. — kv 1866 blef HALLSTEN medicinc- och kirurgie doktor samt docent i fysio- 



logi 1869. Ar 1871 blef han förordnad att förestå professionen i de vid denna 



m. m. 



tid förenade, så viktiga ämnena anatomi och fysiologi. Till anatomin hörde 

 äfven histologin eller, som den vid denna tid oftast kallades, den mikrosko- 

 piska anatomin. Detta förordnande fortfor intill år 1874, då han blef ordinarie 

 professor i dessa vetenskaper — Anatomin ägde dock sin souschef i den or- 

 dinarie prosektorn, vid denna tid docenten, d:r Georg Asp. Prosektorn och 

 professorn voro af ganska olika natur. Också fick man det intrycket, att de 

 icke i allt drogo jämt. Förhållandena vid anatomiska inrättningen voro vid 

 denna tid icke synnerligen tidsenliga; och det blef först en senare tid förbe- 

 hållet att härutinnan åstadkomma de reformer, som i så hög grad förändrat 

 anatomiska institutet, anatomisalen framför allt, gjort den till en inrättning, 

 som kan besökas af äfven laici utan äckel. Den anatomiska sidan besöktes 

 af sådana skäl icke gärna af Hallsten. Undervisningen där ankom uteslutande 

 å prosektorn. I stället hade han sig anförtrodda undervisningsskyldigheterna i 

 fysiologi och histologi. Blott genom de privata tentamina hade han någon 

 beröring med anatomin, såframt han icke helt enkelt åtnöjde sig med prosek- 

 torns betyg. 

 Histologin. Hvad histologlu vidkom, sörjde han för undervisningen i densamma enligt 



tidens begrepp på bästa sätt. Han hade att komplettera och fullkomna sin 

 företrädares i ämnet, E. J. Bonsdorffs, både arbetsmetoder och arbetsplan. För 

 detta ändamål utgaf han i tryck „Handledning vid histologiska öfuingar" 

 i flere upplagor, alla utmärkta af samma korta och torra skrifsätt, som gjorde 

 dem mindre tilldragande; men oaktadt detta voro de värdefulla och framför 

 all sakliga. Histologin gick under Hallstens tid en stor utveckling till mötes 

 som undervisningsämne för de blif vande läkarene; men sedan dess har denna 

 vetenskap i alla dess delar gjort enorma framsteg, hvarom den tidens läkare 

 ej ens kunnat göra sig en föreställning. — 



Tom. LXVL 



