II. 



Årsberättelse. 



Den tid af bekymmer och oro, vi senast genomlefvat, 

 har tvifvelsutan varit föga egnad för ett ordnadt och fram- 

 gångsrikt arbete för främjande af högre kulturuppgifter. Ve- 

 tenskapen är visserligen, såsom ofta framhållits, höjd öfver 

 nationela och politiska meningsbrytningar, men dess idkare 

 kunna ej stå oberörda af tilldragelser, som uppröra natio- 

 nen i dess helhet. Det vore derföre intet under, om den 

 tryckta stämningen i längden skulle verka förlamande på 

 det vetenskapliga lifvet och på kulturutvecklingen öfver- 

 hufvud. 



Oaktadt dessa för tillfället föga gynsamma vilkor och 

 utsigter har Finska Vetenskaps-Societeten under det nu till 

 ändagångna året, det 6 lista af sin tillvaro, oföränderligt 

 sökt fullfölja sin uppgift, såvidt krafter och tillgångar det 

 medgifvit. Innan jag går att redogöra för resultaten af dess 

 verksamhet, åligger mig dock först att omnämna de för- 

 ändringar, som derunder timat i afseende å Societetens 

 personal. 



Den 31 juli 1898 afled Societetens för tiden äldste or- 

 dinarie ledamot, professor emeritus statsrådet Evert Jjulius 

 Bonsdorff i en ålder af nära 88 år. Då hans lefnadsöden 

 och verksamhet komma att vid de*tta tillfälle af dertill kom- 

 petent person skildras i ett särskildt minnestal, må i denna 

 berättelse endast erinras om några data, hänförande sig till 

 hans förhållande till Vetenskaps-Societeten. Till medlem af 

 detta samfund invaldes han redan den 3 April 1843 och 

 har han sålunda i mer än 55 år tillhört Societeten. Ända 



