159 



lainen ryhmittely eli yleiskatsaus nykyajan monografioissa 

 olisi harvinaisempi kuin ennen; päin vastoin on dams ana- 

 lytica lajien „määräämistä" varten melkein poikkeuksitta 

 niissä tavattavana ja hyvin usein esitetään sitä paitsi tavalla 

 tai toisella tekijän mielipileet lajien keskinäisistä suhteista 

 luonnollisessa järjestelmässä. 



Vaikeus on siinä etta nykyajan tutkimus vaatii järjes- 

 telmältään jotakin toista kuin vanha kasvitiede; tämä tiesi 

 kyllä vallan hyvin eroittaa luonnollisen järjestelmän keinote- 

 koisesta ryhmittelystä; se puhui sukulaissuhteista kasvikun- 

 nassa, mutta se tarkoitti sillä ainoastaan ylimalkain yhtäläi- 

 syyttä, jotenkin samaan tapaan kuin nykyään puhumme ke- 

 miallisten alkuaineitten sukulaisuudesta; se asetti kasvit luo-k- 

 kiinsa ja heimoihinsa melkein samalla tapaa kuin kirjaston- 

 hoitaja järjestää kirjansa kaappiin ja hyllyille niiden sisällyksen 

 mukaan. Nykyisessä järjestelmässä tarkoittaa sukulaisuus 

 yhteistä alkuperää ja me olemme oikeutetut vaatimaan objek- 

 tiivista perustelua, minkätähden ryhmittely tapahtuu niinkuin 

 se ehdotetaan, eikä toisin. 



On olemassa kaksi todistuskeinoa, joilla toivottu perus- 

 telu tavallisesti koetetaan aikaan saada; toinen on yksilön 

 kehitys-historia, toinen muoto-opillinen vertailu. Edellinen 

 on sukujen ja vielä suurempien ryhmien selvittämiseksi 

 erittäin arvokas, mutta se kadottaa merkityksensä kun 

 on arvosteltava aivan likisukuisia muotoja, joiden kehi- 

 tyshistoria ei tarjoo sanottavaa eroavaisuutta. Jääpi toinen 

 keino eli morfolooginen vertailu; teknillinen edistys tarjoo 

 meille tässä etuja, jotka eivät ollenkaan, tahi eivät ainakaan 

 samassa määrässä olleet ennen käytettävissä. Me olemme 

 ylpeät anatoomisen tutkimustavan mekaanisista apukeinoista, 

 jotka voittavat suurimmatkin vaikeudet, meillä on käytettä- 

 vänämme laaja ja tarkka kuvallinen esitys, tieteellisen sa- 

 naston täsmällisyys ja koko menettelyn monipuolinen tark- 

 kuus. Mutta kuitenkin täytyy kysyä olemmeko periaatteessa 

 päässeet vanhaa kasvitiedettä paljoakaan edemmäksi. Ver- 

 tailun perusteena pysyy nyt niinkuin ennen suurempi tai 

 pienempi yhdennäköisyys, joka tavallisesti muitta mutkitta 



