164 



metodin kieltämätön heikkous on toiselta puolen omiansa 

 asettamaan kasvitieteen uusiin, tärkeihin suhteisin geolo- 

 giiaan ja maapallon uudempaan kehityshistoriaan. 



Pohjois- ja Keski-Euroopa on ainakin suurimmaksi 

 osaksi saanut nykyisen kasvullisuutensa suuren jääkauden 

 aikana r tai jääkausien jälkeisellä ajalla. Niissä tapauksissa, 

 missa mainitulla alueella löydämme alkuperäisessä sijoituk- 

 sessa olevia sijaislajeja voimme varmuudella päättää etta ne 

 övat syntyneet jääkauden jälkeen. Wettsteinin metoodi tar. 

 joo siis keinon, jonka avulla ainakin muutaraissa tapauksissa 

 voimme selvästi eroittaa sukupuun nuorimmat oksat ja mää- 

 rätä niiden haarautumistapaa ; se on epäilemättä tässä suh- 

 teessa antava meille enemmän ja ainakin enemmän luotet- 

 tavia tietoja kuin esim. paläontologian vaivaloisesti saavutetut 

 ja enimmäkseen kuitenkin katkonaiset murut. On kyllä totta 

 etta tällä tavalla emme ylety sukupuun runkoon emmekä 

 edes sen vanhempiin oksiin, mutta nämät eivät silti jää va- 

 loa vaille. 



Ei ole mahdotonta etta se metoodi, jonka ölen koetta- 

 nut lyhyesti esittää, vastaisuudessa voi heijastaa valoa myös- 

 kin varsinaisen vaikutus-alansa takaisille alueille. Varmaa 

 ienee etta siitä saamrne toivoa uutta selvitystä ainakin ny- 

 kyisen geoloogisen aikakauden kasvitieteellisille tapahtumille, 

 tärkeitä lisiä sen päämäärän saavuttamiseksi, jonka jo 

 Linné aikoinaan katsoi kasvitieteen viimeiseksi ja ylimmäksi: 

 metho dus natur alls eli, käyttääkseni nykyajan lausetapaa, kas- 

 vikunnan kehityshistorian selvittäminen maan päällä. 



