GUSTAV GULDBERG. M.-N. Kl. 



3. Om lemurs platymeri. 



Den under navn af platymeri (af itkaxiq (flad) og i^iïjqÔç (laarben)) 

 betegnede variation af laarbenets diaphyse er først beskrevet af L. Manou- 

 vrier^, idet lian i 1888, for det anthropologiske selskab i Paris, paaviste 

 denne eiendommelighed hos laarknoklerne fra den neolithiske periode. 



Platymerien bestaar deri, at laarben-diaphysens øverste trediedel, 

 hovedsagelig nedenfor trochanter minor og den inconstante troch. tertius, 

 er bleven fladere og bredere end sædvanlig. Istedetfor at laarbenet her 

 præsenterer sig i en prismatisk form, der er mere og mindre afrundet, 

 viser den betræffende del væsentlig kun to flader, en forreste og en 

 bagerste, der begrændses af en ydre og en indre rand. Applaneringen 

 kan i extreme tilfælder forandre femurs form næsten endnu mere end 

 platycnemien forandrer tibia. — Dannelsen af ydre rand frembringes ved 

 den afrundede benrand, der skyder sig frem udenfor fossa hypotrochan- 

 terica, noget som Houzé allerede gjorde opmærksom paa i sin mono- 

 graphi om den »tredie trochanter«. Men den indre rand kan i visse 

 tilfælde endnu mere forandres, idet den fortyndes og ligner endog en 

 skarp eg. Diaphysen blir derved bredere i transversel retning, hvilket 

 yderligere manifesterer sig ved, at trochanter minor paa udprægede platy- 

 mere knokler ikke kan sees forfra. Diameteren forfra bagtil er til gjen- 

 gjæld formindsket. 



Manouvrier paaviser, at platymerien hos femur og platycnemien 

 hos tibia følger hinanden ; de er ikke eiendommelige for nogen bestemt 

 race, mener han, men synes at være hyppigst hos forhistoriske folkeslag. 

 Aarsagen til baade platymerier og platycnemier søger Manouvrier i en 



1 L. Manouvrier: La Platymérie. Extrait du Congrès international d'anthropologie et 

 d'archéologie préhistoriques. Paris, Ernest Leroux, éditeur. 1S91. 



