IQOI. No. 2. UNDERS0GELSER AF DE LANGE EXTREMITETKNOKLER. 53 



IV. Tabellen viser, at ogsaa blandt denne gruppe er forekomsten af 

 en crista glutæa med fossa 1iypot7'ochante7'ica hyppigst, nemlig i z^S pct.^ 

 dernæst kommer crista glutæa isoleret i tredieparten af tilfældene. Kun 

 i 8 pct. fandtes trocJi. III sammen med sine kombinatiotisf ormer og det 

 til og med kun svagt ud viklet; de øvrige former som fossa hypotr. eller 

 troch, III isoleret eller troch. III -f fossa hypotr. og troch. III -\- crista 

 forekom ikke. Særlig dyb viste fossa hypotroch. med udpræget margo sig 

 hos de platymere femora. I modsætning dertil var den isolerede crista 

 glutæa enormt udvikiet hos de stenomere femora fra Gokstadskibet. Denne 

 coincidence leder temmelig bestemt til den betragtning at anse disse varie- 

 teter for »funktionelle tilpasninger«, ligesom det leder til den slutning, at 

 vedkommende individer, hvem disse laarknokler engang tilhørte, maa have 

 været i besiddelse af en meget kraftig underextremitetsmuskulatur. 



V. De 3 laarbensknokler fra stenalderen (Hov i Hurum) er alle i 

 besiddelse af en tydelig troch. III, kraftig crista glutæa kombineret med 

 en mere og mindre åyh fossa hypotrochanterica og fremstaaende margo 

 lateralis. De to til samme individ hß-jende femora er stærkt platymere 

 (høire 71,05, venstre 65,00), medens det tredie laarben er evrymert (84,84). 

 Disse knokler med sine stærkt markerede tuberositeter og cristæ tyder ogsaa 

 paa en kraftig laarmuskulatur, som man vel kunde vente at finde hos den 

 mandlige befolkning i hine fjerntliggende tider, hvor kampen for tilværel- 

 sen satte store fordringer til den fysiske kraft. 



