14 ANDREAS HOLMSEN. M.-N. Kl. 



Det rigtigste maa saaledes være i definitionen af normaltidspunktet 

 for islægning kun at tage hensyn til forholdene i sjøen selv og angive 

 samme som en gjennemsnitlig datum for en række observerede aar. 



Hvad angaar tidspunktet for isløsningen om vaaren, gjælder ogsaa 

 i det væsentligste, hvad ovenfor er sagt; men isløsningen er dog af en 

 noget anden art end islægningen. Vore større sjøer isløses nemlig i 

 regelen i løbet af en langt kortere tid, end den, som gaar med til at 

 islægningen bliver tilendebragt. 



Mjøsen f. ex. pleier, naar den er helt islagt, at gaa op i slutten af 

 april, og allerede i den første halvdel af mai er den helt aaben. Rands- 

 fjorden pleier i regelen ikke at bruge mere end nogle dage for helt at 

 gaa op. Fæmunden blev 9de juni 1898 iagttaget at gaa op over hele 

 sin længde. Kun enkelte viker var gaaet op før. 



Isløsningen vil nemlig ofte ske under sterk vind, og da pleier endog 

 de største ind.sjøer at gaa op over store strækninger paa en gang. Det 

 er saaledes i regelen lettere at angive tidspunktet for isløsningen for 

 hele sjøen. De isløsningsdata, som er meddelte fra iagttagere ved ét 

 sted ved sjøen, kan følgelig bedre antages at være gjældende for hele 

 sjøen, end de data, som er noterede for islægningen. 



Da der desuden for isløsningens vedkommende haves et større antal 

 optegnede data end for islægningens, og da tidspunktet for denne, som 

 nedenfor vil sees, aar om andet ikke pleier at variere saa meget som 

 for islægningen, kan det muligens være, at de udregnede gjennemsnits- 

 data for isløsningen vil vise sig at komme det virkelige forhold noget 

 nærmere end de udregnede data for islægningen. 



Vi vil definere normaldata for islægning og isløsning som de data, 

 der er gjennemsnittet af en række aars observationer. 



For de sjøers vedkommende, som pleier at islægges hvert aar, er 

 det, hvor tilstrækkelige observationer haves, let nok at angive normal- 

 data. Anderledes er det med de sjøer, som ikke islægges hvert aar. 

 For disses vedkommende er det ikke saa let at angive de normale tids- 

 punkter for islægningen og isløsningen, saaledes at man faar en rigtig 

 forestilling om, hvad der pleier at være det normale. 



Nogle indsjøer pleier under normale forhold ikke at fryse til. 



Suldalsvatnet f. ex. har ikke været tilfrosset mere end 233 gange 

 under usædvanlig strenge vintre i hele aarhundredet, og det er saaledes 

 klart, at våndet normalt ikke islægges. 



