126 



ANDREAS HOLMSEN. 



M.-N. Kl. 



peraturen i sjøen mere og mere udjevnes, indtil våndet i hele sjøen har 

 naaet temperaturen for våndets maximum af tæthed. Overfladevandet 

 og våndet i dybet har da samtidig en ens temperatur af omtrent 4°. 

 Eftersom nu overfladevandet opvarmes yderligere end 4°, bliver dette 

 lettest, og fra at denne temperatur er indtraadt, maa det varmere vand 

 forblive ovenpaa det koldere, og vi faar den lagstilling, som Forel be- 

 tegner ved t stratification directed., eller som vi kan oversætte med den 

 »direkte lagstilling«. 



Efterhvert som opvarmningen skrider yderligere frem, faar overfladen 

 en temperatur, som øges forholdsvis raskt. 



Men ogsaa langt under overfladen kan man merke, at opvarm- 

 ningen om sommeren gjør sig gjældende. Schietz^ har i Mjøsen iagt- 

 taget opvarmningen om sommeren ned til over 150 m.'s dyb, og som 

 det vil sees af temperaturserien nedenfor, kan den merkes i endnu større 

 dyb. Opvarmningen i dybet antages dels at hidrøre fra den direkte 

 insolation, som ogsaa virker et stykke under overfladen, og dels antages 

 den hidrørende fra strømsætningerne, som væsentlig opstaar ved hundens 

 opvarmning ved insolation. 



Som eksempler paa, hvorledes sommertemperaturen er fordelt i en 

 indsjø, skal hidsættes nogle temperaturserier: 



I. er fra Mjøsen 5te septbr. 1898 og velvilligst meddelt af prof. Otto 

 Petterson, Stockholm. 



II. er fra Attersee og hidsættes etter Richter^. 



1 1. c. 



2 Seestudien, pag. 65. 



