1 90 1. No. 4. ISFORHOLDENE VED DE NORSKE INDSJØER. 13t 



Richter 1 paapeger, at i de rækker af temperaturserier, som haves 

 fra sjøer, som er under afkjøhng, er det ikke nogensinde paavist, at 

 sjoen i hele sin dybde samtidig har havt temperaturen for maximum af 

 tæthed. Han slutter heraf, at dette, at der skulde gives et moment, 

 hvori hele sjoen skulde have en temperatur af 4°, mere maa være et 

 ideelt end et reelt tilfælde. Thi i virkeligheden har vandlag af en saa 

 liden temperaturforskjel som nogle tiendedels grader en saa liden for- 

 skjel i tæthed, at vertikalstrommene mellem lagene i regelen vil udvikles 

 saa langsomt, at det øverste lag godt kan faa tid til ovenfra at afkjales 

 yderligere, forinden blandingen af lagene er fuldbyrdet. 



Hvis vi for eksempel tænker os, at vi underst havde et lag af 4.2° 

 og ovenpaa et lag, som var afkjølet til 4.0°, vilde der selvfølgelig ske en 

 udjevning af disse lag, idet det øverste vilde synke ; men medens dette 

 foregik, kunde det, hvis der var sterk afkjoling fra overfladen, hænde, 

 at det øverste af laget af 4.0° fremdeles afkjøledes til 3.9° og videre til 

 3.8°, 3,7°, 3.6° o. s. v. Paa denne maade ser vi, at vi kan tænke os 

 samtidig at have lag af 4.2° i dybet og 3.6° i overfladen. 



Som følge heraf foretrækker Richter istedenfor at sige, at man 

 under afkjølingen i en sjø har et tidspunkt, da hele sjøen har tem- 

 peraturen for våndets maximum af tæthed, hellere at sige, at der under 

 afkjølingen er et tidspunkt, hvori lagstillingen forandrer sig fra den 

 termisk direkte til den termisk omvendte, hvilket jo synes at være mere 

 i exakt overensstemmelse med de observerede temperaturforhold. 



Af disse Richter's iagttagelser finder vi muligens nøglen til forkla- 

 ringen paa det faktum, at vi kan have temperaturer under 4° i et be- 

 tydeligt dyb under sjøfladen, førend der lægger sig is paa sjøen. 



Vi har nu fulgt de væsentlige træk af temperaturforholdenes aarlige 

 periode. Vi har seet, at der under den opvarmning, som paagaar om 

 vaaren, efterat isen er Ijøsnet, sker en udjevning i temperaturen, indtil 

 våndet i sjøens dyb og overflade har antaget en temperatur nær den 

 for maximum af tæthed. Lagstillingen, som om vaaren var saadan, at 

 det koldere vand befandt sig ovenpaa det varmere, forandres fra dette 

 tidspunkt saaledes, at det varmere kommer til at flyde ovenpaa det 

 koldere. 



Denne lagstilling udvikles nu mere og mere udover sommeren sam- 

 tidig med, at våndet opvarmes ned til et betragteligt dyb. 



Om høsten afkjøles sjøen, og naar dette sker, foregaar der atter en 

 udjevning af temperaturen, indtil våndet ud paa høsten eller i begyndelsen 



^ Seestudieu, pag. 50. 



