igoi. No. 4. ISFORHOLDENE VED DE NORSKE INDSJØER. 151 



derfor ikke sandsynligt, at det vilde bevirke en forholdsvis lige stor 

 varmeforøgelse i sjøen. Dennes temperatur vilde være væsentlig bestemt 

 af den kuldeperiode, som var tilstede, før veiromslaget indtraadte. 



Man kan saaledes være udsat for at gjøre feilslutninger, hvis man 

 vil udlede for meget af de maanedlige middeltemperaturers indflydelse 

 paa tidspunktet for islægningen. 



Vi skal ogsaa nævne et andet eksempel herpaa. Mjøsen islagdes 

 i 1889 — 90 den i8de februar. Vi har seet, at der det aar var overskud 

 af varme hele hosten og vinteren udover ligetil ud i februar. Vi skulde 

 følgelig ved sammenligning med de øvrige aars maanedlige middeltem- 

 peraturer vente, at der ikke havde fundet nogen islægning sted paa sjøen 

 det aar, eller ialfald, at den havde indtruffet paa en senere datum. Men 

 nu er det virkelige forhold, at der i begyndelsen af februar var en kulde- 

 periode, og under denne foregik afkjølingen saa sterkt, at islægnings- 

 tidspunktet kunde indtræffe. Resten af maaneden var derimod for varm, 

 og heraf kommer det, at dens middeltemperatur blev for høi. 



Hvis vi derfor med mere nøiagtighed vilde afgjøre lufttemperaturens 

 indflydelse paa islægningstidspunktet, maatte vi ogsaa betragte tempera- 

 turen for kortere tidsrum end for en maaned. Senere vil vi derfor 

 betragte kurver, som fremstiller den daglige temperaturs gang ved Mjøsen; 

 men først vil vi se lidt paa forholdet mellem de maanedlige middel- 

 temperaturer og islægningstidspunktet ved nogle andre af vore sjøer. 



Paa planche 2 er for nogle aar med en pil antydet islægningstids- 

 punktet for Randsfjorden. Vi ser, at islægningstidspunktet ogsaa her 

 staar i nøie forhold til lufttemperaturen. 



Som det vil erindres, er normaltidspunktet for islægningen af Rands- 

 fjorden udregnet at være 7de januar, 



Betragter vi nu et aar som f. eks. 1896 — 97, hvor temperaturfor- 

 holdene var meget nær normale, idet september og oktober var normale, 

 november lidt for kold, men december lige meget for varm, saa vil det 

 sees, at islægningstidspunktet ogsaa indtraf normalt, d: i de første dage 

 af januar. 



Ser vi saa paa et aar som 1897 — 98, vil vi finde, at temperaturen 

 efter i september og oktober at have været næsten normal, fra noget 

 før midten af november bliver for høi og naar maximum i midten af 

 januar, og vedbliver at være for høi helt til ud i april. I dette, hvad 

 temperaturforholdene angaar, unormale aar lægger der sig ikke is paa 

 Randsfjorden før omtrent en uge ud i februar. 



