190 1. No. 4. ISFORHOLDENE VED DE NORSKE INDSJØER. 183 



\'ed at betragte tabellen side 177 sees, at der i de forskjellige aar 

 ikke har været stor forskjel i antallet af klare og overskyede dage i 

 december og januar tilsammen. Kun en gang har der været saa lidet 

 som 3 klare dage, ellers har antallet varieret mellem 5 og 14. Antallet 

 af overskyede dage har i samme maaneder varieret noget mere, nemlig 

 mellem 16 og 41. Men i samtlige aar har vi følgelig havt et stort 

 antal dage. som hverken har været overskyet eller klare. 



Det gaar neppe an at ræsonnere saaledes, at udstraalingen i sin al- 

 mindelighed ubetinget er foregaaet sterkest i de klare dage, at den har 

 gaaet jevnt for sig i dage med midlere skydække, og at den kun har 

 gjort sig svagt gjældende i dage med overskyet veir. Men selv om vi 

 forte et saa ekstremt ræsonnement, maatte vi alligevel komme til den slut- 

 ning, at der ikke kunde have været saa stor forandring i udstraalin- 

 gen i de 16 aar; thi hvert aar har havt et stort antal dage med delvis 

 overskyet himmel, hvori udstraalingen har været nogenlunde jevn; kun 

 i enkelte aar blev udstraalingen paaskyndet ved et par flere klarveirsdage, 

 end det gjennemsnitlig pleiede at være, og i nogle andre aar blev den 

 hæmmet ved enkelte flere overskyede dage, end sædvanligt var. 



Naar vi tager hensyn til dette, finder vi det rimeligt, at sk>'dækket 

 ikke har kunnet have saa stor indflydelse paa af kjølingens gang. 



Naar imidlertid afkjolingen er saa langt fremskreden, at islægningen 

 er forhaanden, saa kan skylagets beskaffenhed øve ganske stor ind- 

 flydelse paa, naar istæppet kan udbredes. 



I sidste kapitel skal nærmere omtales, hvorledes istæppet udvikles, 

 saa vi gaar foreløbig ikke nærmere ind herpaa. Det vil imidlertid for- 

 staaes, at det er af betydning for islægningen, at denne sker samtidig 

 over en tilstrækkelig stor flade. I modsat fald vil isen kunne gaa op 

 igjen, idet vinden f. eks. kan faa adgang til at blande de øverste vand- 

 lag sammen og saaledes bevirke, at den dannede is atter smelter. 



I en sjø, der i sin afkjoling er naaet saa langt som til islægning, 

 vil det følgelig komme an paa veir og vind, om sjooverfladen er skikket 

 til at islægges. Dersom omstændighederne da er saadanne, at afkjo- 

 lingen gaar rask for sig, kan store partier af sjøen islægges paa en 

 gang. En saadan anledning bydes f. eks., hvis der er klart veir en 

 stille vinternat, og dersom vi undersøger, hvorledes skydækket har været 

 netop paa de tider, naar Mjøsen er frosset til, vil vi se, at det i regelen 

 har været under klart veir, islægningen er foregaaet. 



Følgende er noteret fra Hamar meteorologiske stations morgen- 

 obser\^ationer : 



