i 94 



ANDREAS HOLMSEN. M.-N. Kl. 



Men for selve tidspunktet, paa hvilket islægning kan foregaa, maa 

 vi derimod antage, at det kan være af betydning, hvordan vinden er. 



Hvis en sjø er afkjølet saa sterkt, at islægningen er umiddelbart 

 forhaanden, maa der, som vi før har gjort opmerksom paa, være et 

 dertil gunstigt veir, om istæppet skal kunne udvikles over en stor del 

 af sjøen. Er der sterk vind, vil de dannede isnaale ikke faa anledning 

 til at fryse sammen, og selv om saadanne er dannede over en stor del 

 af sjøen, kan vinden, derved at den blander de øverste og koldeste lag 

 med de nedenfor værende varmere, bidrage til, at overfladevandet op- 

 varmes, saa at isnaalene smelter. En større indsjø fryser derfor i regelen 

 ikke til under sterk vind. Men derimod hænder det ofte, at isen lægger 

 sig umiddelbart efter, at det igjen er blevet stille efter sterk vind. 



En egen slags isdannelse under vind har Forel'^ beskrevet. Der 

 dannes runde iskager, men disse pleier ikke at fryse sammen, men 

 svømmer om i overfladen. Forel kalder iskagerne »glaçons gâteaux«, 

 og deres form og dannelse er af ham nærmere studeret og beskrevet. 

 Fænomenet er ogsaa iagttaget ved en af vore sjøer, og vi skal derfor 

 nærmere omtale samme i et senere afsnit. 



Vi har nu seet, hvorledes de meteorologiske elementer, som kan 

 tænkes at øve en direkte indflydelse paa afkjølingens gang i en indsjø, 

 har betinget et tidligere eller sildigere islægningstidspunkt. 



De øvrige meteorologiske elementer, som: lufttrykket, luftens fug- 

 tighedstilstand, dens elektricitet o. s. v., kan ikke antages at øve nogen 

 direkte indflydelse paa afkjølingens gang, men kun en indirekte der- 

 igjennem, at de betinger lufttemperaturen, skydækket, nedbøren og 

 vinden. 



Sammendrages de resultater, som ovenfor er udledede, saa kommer 

 vi til følgende teori for veirligets indflydelse paa afkjølingen af en sjø: 



Det element af veirliget, som øver den største og absolut domi- 

 nerende indflydelse paa afkjølingens gang, er lufttemperaturen. Sky- 

 dækket, nedbøren og vinden har i det hele taget kun en underordnet 

 indflydelse paa, hvorledes afkjølingen skrider frem. Som følge heraf er 

 det tidspunkt, da afkjølingen er saa langt fremskreden, at islægningen 

 staar forhaanden, væsentlig bestemt af lufttemperaturens gang under 

 afkjølingsprocessen og da særlig af lufttemperaturen i den sidste del af 

 samme. 



* Congélation des lacs suisses et savoyardes 1891, pag. 51. — Le Léman, B. II pag. 

 382%. 



