214 ANDREAS HOLMSEN. M.-N. Kl. 



Fæmunden, Hurdalssjøen, Vannsjø ved Moss har alle et forholdsvis 

 lidet nedslagsdistrikt. Det normale islægningstidspunkt er ved disse 

 sjøer, som vi før har seet, saadan, som vi kan vente os det efter de 

 klimatologiske betingelser og dybdeforholdene. 



Mjøsen, Randsfjorden, Sperillen og Tyrifjorden har et stort ned- 

 slagsdistrikt; men heller ikke ved nogen af disse indsjoer indtræder is- 

 lægningstidspunktet anderledes, end vi kan vente os det efter de klimato- 

 logiske betingelser og dybdeforholdene. 



Vi maa saaledes antage, at tilløbene i almindelighed ikke øver nogen 

 indflydelse paa afkjølingen i vore storre indsjøer. 



Herved er imidlertid at merke følgende forhold: 

 Det rindende vand har i tidernes løb ført med sig saa meget ma- 

 teriale, at vore storste og dybeste indsjøer er opgrundede der, hvor 

 større elve munder ud. En saadan opgrundning kan i flere af vore sjøer 

 udstrække sig over en forholdsvis betydelig del af sjøen. 



Øieren er f. eks. saa grund i sin nordlige del, at det om sommeren 

 kun yderst vanskelig lader sig gjøre at ro over den. 



Det er øiensynligt, at hvis der om høsten optages vand fra elve, 

 hvor afkjølingen er længere fremskreden, vil dette kolde vand forholds- 

 vis raskt kunne udbrede sig over de opgrundede partier udenfor elve- 

 mundingen, og her vil saaledes tilløbene kunne foraarsage en ganske 

 betragtelig afkjøling. 



Naar vi derfor ser, at isen lægges tidlig i nærheden af udløbet af 

 de store tilløb i Mjøsen, Randsfjorden, Øieren m. fl., saa maa det an- 

 tages, at ogsaa tilløbene her kan have en medvirkende indflydelse paa 

 den raske afkjøling. I hvor stor grad kan man dog ikke bestemme, idet 

 hertil fornødne temperaturmaalinger ikke foreligger. 



Noget anderledes end før udviklet kan det være ved smaa og 

 grunde sjøer. Hvis saadanne sjøer, som følgelig rummer en forholdsvis 

 liden vandmasse, optager et stort tilløb, kan dettes temperatur have en 

 ganske væsentlig betydning for sjøens temperaturforhold. 



Ligger en liden sjø saaledes til, at den gjennemstrømmes af et 

 større vasdrag, som nylig er kommet ned fra fjeldet, og som saaledes 

 fører forholdsvis koldt vand, kan afkjølingen i sjøen paaskyndes ret 

 betydelig ved optagelsen af tilløbet. 



Islægningstidspunktet ved saadanne sjøer kan følgelig antages i 

 ganske væsentlig grad at bero paa afkjølingen ved optagelsen af kolde 

 tilløb. Vi vil nævne et godt eksempel herpaa. Grungevatn i Telemarken 

 er 2 km.2 stort og ganske grundt. Islægningen pleier, som vi har seet, 

 at finde sted allerede i de første dage af november. Dette synes at 



