190 1. No. 4. ISFORHOLDENE VED DE NORSKE INDSJØER. 219 



Vi finder som oftest ved de større indsjøer, at der danner sig is 

 ved bredderne, forend de centrale partier pleier at fryse til. Dette kan 

 have sin grund i, at sjøens dyb i regelen pleier at være mindst nær 

 land, men bortledningen af varme ved kontakt med de afkjolede bredder 

 kan ogsaa være en medvirkende aarsag til, at afkjolingen her kan gaa 

 saa raskt for sig. 



Sjøernes størrelse og form kan ogsaa tænkes at øve indflydelse paa 

 islægningstidspunktet derved, at disse faktorer delvis bestemmer, hvorvidt 

 der kan opstaa strøm i sjøen. Ved vindens virkning og forøvrigt ogsaa 

 paa anden maade har der lettere for at dannes sterk strøm i store og 

 brede bassiner end i mindre. 



Som vi nylig saa, udblandes vandlagene bedre i de sjøer, hvori der 

 er sterk strøm. Det afkjølede vand vil i disse sjøer kunne fores ned til 

 et forholdsvis dybt lag, forend der danner sig is. Vi skulde derfor 

 vente, at islægningen af denne grund vilde falde paa et noget sildigere 

 tidspunkt ved de store og brede sjøer end ved de mindre. 



En anden omstændighed, som ogsaa skulde kunne forsinke islæg- 

 ningen paa de større sjøer, er, at disse byder bedre betingelser for 

 vinden til at danne bølger. 



Det er imidlertid meget vanskeligt direkte at paavise den indflydelse, 

 som størrelse og form øver paa vøre sjøers islægningstidspunkt. 



Disse faktorers indflydelse paa afkjølingens gang er nemlig af en 

 rent underordnet betydning i sammenligning med den indflydelse, som 

 dybdeforholdene øver. Og da vøre større sjøer i almindelighed har et 

 større dyb end de mindre, er denne faktor i næsten alle tilfælde i og 

 for sig selv nok til at forklare, hvorfor den normale islægning indtræder 

 før paa vore mindre og senere paa vøre større indsjøer. 



Vi vil imidlertid se paa islægningen ved et par sjøer, hvor størrelse 

 og form maa antages at øve en merkbar indflydelse paa islægningstids- 

 punktets indtrædelse. 



Mosvatn er, som det vil erindres af de foran anførte lodskud, en 

 meget grund indsjø, og våndet pleier at fr}^se til omkring 23de november. 

 Dette er imidlertid ca. 3 uger, efterat dagen med lufttemperatur = 0° 

 maa antages at indtræde i den egn af landet. Efter forholdene ved de 

 øvrige af vore grunde indsjøer, og naar vi erindrer, at våndet ligger i 

 en kold egn, synes dette tidspunkt at være en uges tid senere, end hvad 

 vi skulde have ventet. Men Møsvatn er et temmeligt stort vand, og det 

 er tværs over Hammerfjorden 3 km. bredt. Det er saaledes ikke usand- 

 synligt, at den noget sene islægningsdatum kan skyldes våndets form 



