I90r. Xo. 4. ISFORHOLDENE VED DE NORSKE INDSJØER. ^25 



at der kun behøves en meget kortvarig afkjoling, foråt overfladevandet 

 skal af kjoles til o''. 



En iagttagelse fra Dæmmevatn vil belyse dette. \"andet var i be- 

 gyndelsen af august 1898 næsten helt aabent; men da overfladetempera- 

 turen den 2den august kun udgjorde -|- i.s° C, var lagstillingen den 

 omvendte. 



Den 8de august var overfladetemperaturen 0.9°. Der var den dag 

 klart veir, og luften over våndet naaede en temperatur af -|- 12°. Om 

 aftenen og natten var det fremdeles klart, og minimumstermometeret gik 

 ned til -1-6°. Den folgende morgen var næsten hele våndet islagt. 

 Isen gik imidlertid op igjen ud paa dagen, da der indtraadte regnveir 

 og blæst. Luftens temperatur gik den dag ikke hoiere end til -|- 2°, og 

 om natten gik den atter ned under frysepunktet. Den efterfølgende 

 morgen laa der imidlertid ikke nogen is paa våndet, og overfladevandets 

 temperatur var da -f- 0.6°. 



Man kan neppe antage, at der havde fundet synderlig opvarmning 

 sted ved insolation eller kontakt med luft, da himmelen \^ar fuldstændig 

 overskyet, og lufttemperaturen ikke naaede hoiere end til -{-2°. Men 

 forklaringen, hvorfor våndets overfladetemperatur kunde stige til -f- 0.6°, 

 maa søges deri, at den herskende sterke vind havde formaaet at blande 

 de overste koldere vandlag sammen med de nedenfor værende varmere. 

 Vinden kunde saaledes, ser vi, forsinke islægningen paa våndet, uagtet 

 store partier af det havde været islagte natten i forveien. 



Ved saadanne kolde sjøer, hvor afkjølingen af overfladevandet under 

 gunstigt veir kan gaa meget raskt for sig, vil som regel islægnings- 

 tidspunktet falde meget tidlig. Men da der paa denne tid af aaret selv 

 i disse regioner, hvor vi finder de kolde sjøer, hyppig kan indtræde 

 dage med mildt og varmt veir, er det ikke en sjeldenhed, at isen brydes 

 op igjen for atter snart at lægge sig, og saaledes kan det gaa gang 

 efter gang. 



En isdannelse, som har megen lighed med den ved de kolde sjøer, 

 er den, som Forel beskriver som congélation printaniere'^ . 



Om vaaren, straks efterat isen er gaaet bort fra indsjøerne, er lag- 

 stillingen den omvendte, og der skal saaledes kun en kort afkjolings- 

 periode til, foråt overfladevandet paanyt kan af kjøles til 0°. Det kan 

 da indtræfife, at temperaturen i lobet af en stille, klar nat synker be- 

 tydelig ned under frysepunktet, og vi kan saaledes finde, at der har lagt 

 sig nyis. 



' Arch. SC. ph. et. nat. B. 27, p. 54. 

 VicL-Selsk. Skrifter. M.-N. KL 1901. No. 4. ^5 



