I90I. Xo. 4. ISFORHOLDENE VED DE NORSKE INDSJØER. 



Det er øiensynligt, at isen vil have desto lettere for at lægges over 

 store partier paa en sjo, jo lavere temperaturen er i sjoens ovre lag. 



Efterat udkrystallisation af is er beg\-ndt, maa nemlig den under den 

 fortsatte isdannelse frigjorte varme med lethed kunne fores bort, hvis 

 isdannelsen skal kunne gaa hurtig og raskt for sig. Hvis der nu er en 

 relativ lav varmegrad i de ovre lag i sjøen, maa varmen lettere kunne 

 afgives, end hvis temperaturen skulde være relativ hoi. Det vil i til- 

 fælde af, at temperaturen lige under overfladen er forholdsvis høi, 

 kunne hænde, at opvarmningen ved den under isdannelsen afgivne varme 

 bliver saa betv'delig, at udkrystallisationen stanser paa et tidligt stadium, 

 og kun en langsom og svag islægning bliver da resultatet. 



Det er ogsaa oiensynligt, at hvis betingelserne for en- sterk afkjo- 

 ling fra overfladen er tilstede, under kold luft og sterk udstraaling f eks., 

 saa vil ogsaa den under isdannelsen frigjorte varme let kunne føres 

 bort. saaledes, at islægningen maa kunne gaa hurtig for sig. 



De erfaringer, vi har fra vore indsjoer, bekræfter dette. 



Det er nemlig en kjendsgjerning. som omtales fra flere steder i vort 

 land, at indsjøerne aldrig har saa let for at fryse til, som naar der umid- 

 delbart efter vedvarende storme og uroligt veir eller efter store snefald 

 indtræder sterk kulde. 



Under storm og uroligt veir og efter store snefald vil nemlig afkjø- 

 lingen kunne trænge ned til et forholdsvis bet>'deligt dyb, og naar 

 derfor sjøoverfladen igjen kommer til ro og bliver afkjølet saa langt, at 

 udkrystallisationen af is kan foregaa, saa vil den ved den fortsatte 

 isdannelse frigjorte varme let kunne fores bort. 



Strukturen og udseendet forovrigt af den nylagte is staar i noie 

 sammenhæng med, hvor raskt islægningen sker. Hvis den sker saa 

 hurtig, at istæppet bliver udbredt over store dele af en sjø i lobet af 

 en stille, kold nat, pleier isen at blive meget tæt, haard og seig. Saadan 

 is kaldes fleresteds staalis. 



Der fortælles paa flere steder i vort land eksempler paa, hvor seig 

 saadan nyis kan være. Det har saaledes flere gange hændt, at folk har 

 gaaet over vore storste indsjoer, Mjøsen og Fæmunden f eks., paa nat- 

 gammel is. 



Udstrækker derimod udkrystallisationen sig over et længere tidsrum, 

 forinden istæppet udbredes, bliver isen løsere og mindre seig. 



Hvis sjøspeilet er fuldstændig roligt under islægningen, bliver den 

 nylagte isflade plan og jevn; men hvis sjøoverfladen er i en svag be- 

 vægelse under isdannelsen, antager isen en ujevn og bølget overflade. 



