I9OI. No. 4. ISFORHOLDENK VED DE NORSKE INDSJØER. 2:^1 



Man vil imidlertid neppe i virkeligheden nogensinde træfFe et saa- 

 dant tilfælde, hvor disse forudsætninger finder sted. 



Isens overfladetemperatur vil i regelen variere ganske bet}-delig, og 

 temperaturen af våndet under isen er oftest noget holere end 0°. 



En matematisk behandling af opgaven, naar man antager isens 

 overfladetemperatur at variere mellem to sandsynlige grænser, kommer 

 derfor virkeligheden nærmere end den ovenfor anførte beregning. Stefan ^ 

 har under forudsætning af variabel temperatur givet problemet en mate- 

 matisk løsning. I Stefans arbeide tåges der imidlertid væsentlig sigte 

 paa forholdene i havet, hvor isdannelsen finder sted under betingelser, 

 som er noget anderledes end ved en indsjo, hvorfor vi ikke her skal 

 opholde os nærmere ved dette. Vi skal kun merke os et par resultater. 



Der godtgjøres saaledes, at selv om temperaturen i overfladen an- 

 tages at synke fra tid til anden i lobet af vinteren, vil isens tilvekst 

 endog i polarhavene ikke være ens pr. tidsenhed. men den vil aftage 

 mere og mere, eftersom islagets tykkelse oges. 



Den sterkeste vekst maa saaledes finde sted i den første tid, efterat 

 istæppet har bredt sig ud, senere hen maa isens vekst pr. tidsenhed i 

 det hele taget stedse aftage. A f dette følger, at der er en bestemt 

 grænse for den t}'kkelse, som isen kan naa i lobet af en vinter. Stefan 

 kommer til det resultat, at isen i polarhavene i løbet af en arktisk 

 vinter vil kunne blive omkring 2 m. t}-k. 



Denne grænse stemmer meget godt med en iagttagelse fra Dæmme- 

 vatn. Her blev nemlig foretaget en del maalinger af istykkelsen i løbet 

 af vinteren 1899 — 1900, og den største iagttagne istykkelse var 1.9 m. 

 \'interen betegnes i de egne a f landet af lokalkjendte som meget streng. 



Der er foran i kapitel 3 meddelt enkelte iagttagelser fra maalinger 

 af isens tykkelse paa vøre indsjøer. 



Det vil erindres, at saadanne maalinger har været foretagne ved 

 Vannsjø, Bandak og Seljordsvatn. 



Af disse iagttagelser fremgaar, at den største aarlige istykkelse har 

 været noget forskjellig i de forskjellige aar og ved de forskjellige sjøer. 



I løbet af de 8 sidste aar har den største aarlige t>'kkelse af isen 

 paa Vannsjø varieret mellem 0.31 m. og 0.57 m. og omtrent mellem de 

 samme grænser ved Seljordsvatn. 



I de aar, der har ligget fast is paa Bandak, har istykkelsen her 

 gjennemgaaende været noget mindre, men dog op til ca. 0.4 m. 



' J. Stefan: Ueber die Theorie der Eisbildung, insbesondere über die Eisbildung im 

 Polanneere. 



