234 ANDREAS HOLMSEN. M.-N. KI. 



Vistnok er dette ikke saadan at forståa, at isen er i jevn vekst 

 stund efter stund hele tiden udover. Det er sandsynligt, at den i enkelte 

 dage tiltager forholdsvis mere end i andre. Den kan kanske holde sig 

 rent uforandret nogle dage, og det kan jo ogsaa være en mulighed for, 

 at den enkelte dage under mildt veir kan minke noget. Herom fore- 

 ligger imidlertid ikke saa sikre iagttagelser, at nogen bestemt formening 

 tør udtales. 



Men naar der bortsees fra disse mindre ujevnheder under veksten, 

 maa det visselig i sin almindelighed antages, at isen paa vore indsjøer 

 pleier at tiltage i tykkelse udover hele vinteren lige til ud paa vaarparten. 



Dette er kun, som vi kan vente det, naar vi tænker paa, hvordan 

 det forholder sig med temperaturforandringen i en sjø, hvorover der 

 ligger et istæppe. 



For at udrede dette spørsmaal vil vi forudsætte, at det normale for- 

 hold er saadan, at isens overfladetemperatur hele vinteren gjennem har 

 en jevn gang, der omtrentlig følger lufttemperaturens normale forløb. 

 Hvis vi under denne forudsætning først vil antage, at is er et fuld- 

 stændig atermant legeme, kan vi neppe tænke os, at nogen anden 

 temperaturforandring end en afkjoling finder sted i sjøen. 



Opvarmning af våndet under isen kan der under denne forudsætning 

 vel neppe blive tale om. Insolationen kan ikke virke gjennem et ater- 

 mant legeme, og varmetilførsel ved ledning gjennem is kan naturligvis 

 ikke finde sted. 



Den eneste varme, som afgives til våndet, skulde være den, som 

 frigjøres ved isdannelsen; men denne varme maa stadig kunne føres bort, 

 saalænge som isens overflade er under nul grader. Naar isoverfladen ud 

 paa vaarparten har en temperatur nær nul grader, vil den ved isdan- 

 nelsen frigjorte varme være meget ringe, idet isen da ikke længere vil 

 kunne vokse i nogen betydelig grad. 



Efter den forudsætning, at is er et atermant legeme, skulde vi 

 følgelig vente, at våndet under isen i det hele taget vil afkjøles saalænge, 

 som isens overfladetemperatur var under nul grader, og skulde det være 

 rimeligt at antage, at isen normalt vedbliver at vokse til henimod den 

 datum, hvorpaa luftens daglige middeltemperatur gik op til o°. 



Imidlertid holder ikke den antagelse, at is er et fuldstændig ater- 

 mant legeme, ganske stik. Flere forfattere har nemlig ved temperatur- 

 maalinger godtgjort, at der virkelig undertiden kan ske en opvarmning 

 under et isdække i en sjø. Forel^ har beskrevet saadanne iagttagelser 



1 Températures lacustres (Arch. sc. ph. nat., 3 période B. 4, p. 98). La température des 

 lacs gelés. Comp. read. B. 90, p. 323. 



