236 ANDREAS HOLMSEN. M.-N. Kl. 



Anderledes forholder det sig imidlertid, hvis der er strøm i sjøen. 

 I dette tilfælde kan det antages, at vand, der holder nogen varme, stadig 

 kan føres op under isen og saaledes formåa at smelte en forholdsvis 

 større mængde af samme. 



Ved insolation optages, som før nævnt, næsten alle mørke straaler, 

 som trænger ind i isen. Dette gjør, at isen fra overfladen nedover saa 

 langt, som varmestraalerne formaar at trænge ind, bliver løsere og løsere, 

 jo sterkere Insolationen har virket, idet den is, som er bindemiddel mel- 

 lem de fastere isnaale, vil smelte. 



Hvis der efter en saadan insolation følger en sterk afkjøling ved 

 udstraaling, vil ispartiklerne atter bindes sammen. Udsættes isen paanyt 

 for insolation, vil den imidlertid igjen blive løsere for atter at blive 

 fastere ved en ny afkjøling. 



En saadan stadig vekslende optøen og tilfrysning maa antages delvis 

 at kunne bevirke den strukturforandring, som ud paa vaaren finder sted 

 i isen. Vaarisen pleier i regelen altid at være løsere og mindre seig end 

 isen om vinteren. Uagtet isen om vaaren kan have en betydelig tyk- 

 kelse, har den da, som almindelig kjendt, en meget ringe bæreevne. 



Der findes nok af eksempler paa, at man har traadt igjennem 30 

 — 40 cm. tyk vaaris. 



Foruden ved insolation modtager isen ogsaa varme ved ledning fra 

 luften samt ved varm nedbør. 



I hvor høi grad disse varmekilder vil kunne gjøre sig gjældende, vil 

 selvfølgelig først og fremst være afhængigt af veirliget ; men det vil ogsaa 

 for en del afhænge af nogle andre forhold, saaledes f. eks. af, hvorvidt 

 der findes sne eller andre legemer oppåa eller i isen, og af isens farve, 

 struktur o. 1. 



Naar der er smeltet saa meget bort af isen, at den er helt forsvun- 

 det paa enkelte steder, indtræder isløsningen. 



Tidspunktet for isløsningen paa en sjø regner vi saaledes at ind- 

 træffe, naar der paa enkelte steder begynder at vise sig aabent vand. 



Den tid, som medgaar til afsmeltningen af isen, er afhængig af den 

 varmemængde, som tilføres og optages i isen, og er videre afhængig af 

 isens tykkelse og dens struktur. Varmemængden var afhængig af baade 

 meteorologiske og lokale faktorer. 



Følgelig er ogsaa isløsningstidspunktet ligesom islægningstidspunktet 

 afhængigt af saavel meteorologiske som lokale forhold. 



Vi skal nu undersøge, i hvilket forhold isløsningstidspunktet staar 

 til disse forskjellige faktorer. 



