190I. Xo. 4. ISFORHOLDENE VED DE NORSKE INDSJØER. 2^3 



tykkere dette er, desto vanskeligere vil nemlig varmen have for at ledes 

 bort gjennem isen, og desto vanskeligere vil følgelig isen have for at 

 vokse. Ved saaledes at bevirke, at isen ikke vil kunne vokse saa sterkt, 

 skulde et snelag af forholdsvis stor tykkelse indirekte kunne have en 

 paaskyndende indflydelse paa isløsningens indtrædelse. Men paa den 

 anden side vil tilstedeværelsen af et saadant snelag af andre grunde 

 kunne tænkes at forsinke islosningstidspunktet i nogen grad. Hvis der 

 findes megen sne paa isen, vil nemlig afsmeltningen af samme udkræve 

 en betj'delig varmemængde, som i modsat fald vilde kunne komme isens 

 afsmeltning tilgode. Folgelig skulde de maader, hvorpaa sneen paa isen 

 kan antages at influere paa isløsningstidspunktet, være af rent modsat 

 virkning. 



Hvorvidt et snelag i det hele taget vil have en paaskyndende eller 

 forsinkende indflydelse, vil for en stor del bero paa, naar sneen er faldt. 

 Er den meste sne kommen kort tid, efterat isen har lagt sig, vil sne- 

 laget gjennem hele vinteren være hindrende for isens vekst. I dette til- 

 fælde skulde vi derfor antage. at sneen vilde bidrage til, at isløsningen 

 indtraadte noget tidligere end ellers. Men hvis den meste sne er faldt 

 langt ud paa vinteren, efterat isen har naaet en stor tykkelse, maa den 

 for den væsentligste del forsinke isløsningens indtrædelse. 



Imidlertid tor vi gaa ud fra, at det almindeligste vil være. at sne- 

 faldet fordeles nogenlunde jevnt gjennem vintermaanederne, og hvis dette 

 er tilfældet, vil de maader, hvorpaa et snelag vil kunne virke paa islos- 

 ningstidspunktet, delvis neiitralisere hinanden. 



Det maa saaledes antages, at heller ikke denne faktor i det hele 

 taget kan være af nogen væsentlig bet^-dning. 



Erfaringen vil ogsaa bekræfte dette, hvis der undersoges, naar isløs- 

 ningens indtrædelse har fundet sted i store snevintre i sammenligning 

 med dens indtrædelse i vintre, hvori der har ligget forholdsvis lidet sne. 



Paa isen over den centrale del af Mjøsen maa der f. eks. have hgget 

 meget sne i vintrene 1892 — 93, 1894 — 9; og 1S98 — 99. Derimod kan 

 dette ikke have været tilfældet i 1885—86, 1887—88, 1888—89 og 1891 

 — 92. Der vil, om vi betragter de grafiske fremstillinger, ikke fremgaa 

 noget, som skulde tyde paa, at isløsningen i de førstnævnte af disse aar 

 indtraadte anderledes i forhold til lufttemperaturens gang end i de 

 sidstnævnte. 



Det kan heller ikke merkes, at sneen har havt nogen videre ind- 

 flydelse paa isløsningstidspunkterne, om vi betragter forholdene ved 

 Slidrefjorden. I vintre som 1883 — 84, 1885—86, 1895 — 96, da der laa 

 forholdsvis lidet sne paa fjorden, indtraadte isløsningen, som vi kunde 



