34 Morten P. Ровзи. 
Baad begav sig til Godhavn for at rejse til Danmark for at deltage 
i den paatenkte ostrigske Sydpolsekspedition. Han saa dem den Gang 
paa knap 300 Alens Afstand. Da man spurgte ham, hvorfor han ikke 
havde omtalt dette for de danske ved Godhavn, som han den Gang 
traf sammen med, svarede han, at han selv ikke ansaa det for noget 
mærkeligt, da han saa tit havde hort om iagttagne Ulve, men at han 
ogsaa godt vidste, at danske plejede ikke at tage Fortellinger om 
sete Ulve alvorlige, og det vilde han ikke udsette sig for. 
Da Togras jo kender Ulve særdeles vel fra Nordest-Grenland, hvor 
han selv har jaget dem med Held, saa var der nu naturligvis ingen 
Grund til at tvivle lengere paa, at hvad vi havde set ved Godhavn, 
virkelig var Spor af Ulve. 
I Juli 1915 saa ERLING atter de tre Spor oppe paa Lyngmarks- 
plateauet, over 2000 Fod over Havet, men denne Gang var de ikke 
friske. Det er for mig ganske utænkeligt, at gronlandske Hunde fri- 
villigt skulde finde paa at lobe op ad forholdsvis stejle Opstigninger 
til saadanne Hojder. 
Foraaret 1915 kgrte jeg sammen med Foraarsposten fra Nord- 
Gronland til Holstensborg. Undervejs tilbragte jeg en Nat i et Hus 
ved Bunden af Ataneq-Fjord, ner ved Overkorselen til Nordre-Strom- 
fjord. Dette Hus tilhorer en Rensjægerfamilie, hvis Medlemmer tilbringer 
deres Sommer i Landet indenfor de inderste Forgreninger af Strem- 
fjord. Her fortalte man mig, at man Sommeren i Forvejen havde 
fundet Skankerne af et Rensdyr, paa hvilke fandtes Merker af store 
Tenders Gnaven, medens alt andet var forteret eller slæbt bort. 
Den sidste og bedste lagttagelse skyldes min udmærkede Rejse- 
fælle fra denne Rejse, nu desværre afdode Galeaseforer PETER HANSEN, 
tidligere Medlem af Ekspeditionerne til @st-Gronland 1 1900 og 1906 
—08. Han kom i September 1915 sejlede med Egedesmindes Galease 
‘ for frisk nordlig Vind ned gennem Vajgat, ovre langs Diskos Kyst. 
Her saa han lidt N. f. Ritenbenks Kulbrud to hvide Ulve lobe inde 
paa Stranden. Den ene var særlig stor, saa han forst antog den for 
en Bjorn, men da han kom nærmere og fik Kikkert tilhjelp, var han 
ikke længer i Tvivl. Da han ikke kendte Kysten og ikke turde over- 
lade Fartojet til det gronlandske Mandskab, turde han ikke gaa i Land 
for at jage dem. Han havde sin langtrækkende Riffel fremme, ,,fordi 
det kriblede ham i Fingrene‘‘, men opgav alligevel at skyde, da han 
ikke vilde risikere at skamskyde et af Dyrene uden at kunne drebe 
det. Ретев Hansen kendte Polarulve fra Danmarks-Ekspeditionen saa 
godt og var dem her saa ner, at en Fejltagelse er ganske udelukket. 
Baade Hansen og hans Folk var Hundekuske og serdeles fortrolige 
med Hundes Adferd. 
Tilsammen viser disse lagttagelser, navnlig da ToBIAS GABRIELSEN’S 
og PETER Hansen’s, at der 1 de sidste Aar har strejfet nogle Polar- 
ulve om paa Disko, og det forekommer mig derfor, at en Del tid- 
