42 Morten P. Porsitp. 
sammenstimlede Dyr kalder Grønlænderne savssat, et Flertalsord, der 
nermest udtales sessät eller sössät. Da det ikke synes at vere muligt 
at finde et dansk Ord, der blot nogenlunde dekker Begrebet — det 
norske ,,Hvalsteng‘t gor det jo ikke — har man i Grønland optaget 
det grønlandske Udtryk 1 fordrejet Form og deraf lavet „еп Sovs“, 
et Ord, som jo ikke er videre velklingende, men som nu synes at 
have mindst 150 Aars Hævd. 
Fænomenet er ingenlunde sjældent, man maa tvertimod antage, 
at det finder Sted i enhver nogenlunde normal Vinter et eller andet 
Sted langs den nordlige Del af Vestkysten, men naturligvis bliver ikke 
hver indestengt Flok opdaget, og 1 de talrigeste Tilfælde frigores den 
igen ved Omslag i Vejret. Hvor Isen sidst har lagt til, er den jo 
Fig. 1. Over to Hundrede Narhvaltænder, indhandlede ved Godhavn og Skansen 
1915. Tændernes nederste Ende er stukket lidt ned i Sneen. 
svagest og gaar atter først i Stykker igen. Da en Sovs i økonomisk 
Henseende nærmest betyder en uhyre Lotterigevinst for de omliggende 
Bopladser, bliver der naturligvis systematisk søgt efter den, saa snart 
Forholdene taler for dens Mulighed, og den heldige Finder faar, for- 
uden sit eget Udbytte, af det Offentlige en Riffel eller en Riffels 
Værdi, forudsat selvfølgelig, at han straks lader Meddelelse om sit 
Fund komme til Offentlighedens Kundskab. I stærk Kulde stiger der 
Dampe op fra det varmere Vand, fra Vaager og Revner i Havisen, 
fra Tidevandsspalter langs Fjæren og fra Kilder paa Land. I stille, 
klart Vejr kan saadanne Dampsøjler ses langt bort, og er en stor 
Søvs af store lungeaandende Dyr samlet i en enkelt begrænset Vaage, 
bliver Dampsøjlen meget forstærket og letter derved Opdagelsen be- 
tydeligt. 
Paa Grund af den indbyrdes Konkurrence og for ikke at miste 
det hele ved Vejromslag, bliver Udnyttelsen af en Søvs drevet saa 
