Om nogle vestgronlandske Pattedyr og Fugle. I—II. 43 
hurtigt og intensivt, at forholdvis faa Danske har haft Lejlighed til 
at se mere end de allersidste Stadier af Fænomenet. Efter Grønlæn- 
dernes Skildringer er det tidlig omtalt i Literaturen, f. Eks. allerede 
af PauL EGEDE. Senere findes det nævnt gentagne Gange af GIESECKE, 
Rink, R. Brown, VANHØFFEN 0. m.a. I mit Arbejde: Studies on the 
Material Culture of the Eskimo in West Greenland, Arb. f. d. Danske 
Arkt. Station paa Disko, Medd. om Grønl. 51. Kbh. 1915, har jeg paa 
Tavle X offentliggjort en Tegning af den indfødte Overkateket og 
Fanger С. Kreist ved Godhavn, der fremstiller en Narhvalesøvs af den 
sædvanlige Type, hvor Dyrene var samlede i nogle faa smaa Vaager. 
Vinteren 1914—15 indtraf der Søvs i alt fire Gange i Disko-Bugt, 
deraf fandt de to betydeligste Sted saa nær ved mit Hjem, at jeg 
kunde iagttage dem, den ene endda omtrent fra Begyndelsen. Da 
disse to tillige var af en ikke tidligere omtalt Type, skal jeg i det 
følgende beskrive dem lidt udførligere end tidligere er sket. 
Vinteren 1914—15 i Vest-Grønland var saa ualmindelig, at selv 
gamle Folk ikke mener at kunne huske Mage til den. Der var stærk 
Kulde allerede omkring Aarsskiftet, og der var uforanderlig godt Vejr 
til langt hen i April. Islægget blev derfor ganske usædvanligt. Fra 
sidste Halvdel af Februar og til langt ind i Marts i det mindste var 
der der ubrudt Is fra den 68. Breddegrad og maaske længere Syd paa 
til helt op til Etah ved Smith-Sound. Hvor langt den faste Is 
naaede ud fra Kysten, kunde ikke konstateres. Vest for Disko er det 
faste Isbælte selv i gode Isaar sjælden mere end et Par geografiske 
Mile bredt, og sjælden saadan ret længe ad Gangen, men denne Vinter 
kunde man fra Toppe af 3000 Fod høje Fjelde ved Disko-Fjord ikke se 
mindste Antydning af ,,Vandhimmel “. 
Ved Disko-Bugt lagde Isen sig mod Sædvane tidligere i Partiet 
mellem Disko og Egedesminde Landet, end inde ved Ritenbenk 
og i Vajgats sydlige Del. Her lukkedes de sidste kendte Vaager i 
de første Dage af Februar, og da stod det klart for enhver, at der 
maatte blive Søvs, hvis ikke Vejret slog om. Fra Godhavn, men 
navnlig fra Udstedet Skansen paa Diskos Sydkyst kørte derfor Grøn- 
lænderne daglig ud for at lede efter den. Længere og længere blev 
Rekognosceringsturene, og endelig, om Aftenen den 10. Februar, lykke- 
des det en af de ivrigste og mest erfarne, Udligger LUDVIG GEISLER 
at finde en Søvs. Paa Hjemvejen traf han en Slæde fra Godhavn, 
der fik Nyheden med. Denne Mand kom hjem sent om Aftenen, og 
et Par Timer efter Midnat kørte man ud fra Skansen og Godhavn 
med alt, hvad der med nogen Velvilje kunde kaldes for Slædehund. 
Vejen til Søvsen gik i det sædvanlige Spor langs Kysten til 
Sinigfik, midtvejs mellem Godhavn og Skansen og gik herfra omtrent 
1» geogr. Mil i SSE. Her fandtes en Strimmel Is, са. 200 m bred 
og over en Mil lang, der havde lagt sig et Døgn senere end det om- 
givende. Dette Isfelt var altsaa ikke just meget tyndere, men medens 
