Om nogle vestgronlandske Pattedyr og Fugle. I—II. 47 
Det var ikke muligt at faa Rede paa blot det omtrentlige Forhold 
mellem Hanner og Hunner, mellem unge og gamle Dyr. Saa længe 
der var Dyr nok, efterstræbtes jo først Hanner med store Stødtænder 
senere Hunner, dog er der vist ingen Tvivl om, at der er langt flere 
Hunner end Hanner. Blandt de store Hunner var adskillige drægtige, 
men langt fra alle, og i de drægtige var Forsterets Udvikling meget 
forskelligt, lige til fuldbaarent. Dette bekræfter O. Prarr's tidligere 
Iagttagelse, at Narhvalerne ikke har nogen bestemt Parringstid. Blandt 
store Dyr forekom Hunnerne mig at være lysere end Hannerne, især 
paa Bugen og op ad Siderne. Paa en Del store Hunner saas 5—10 cm 
Fig. 4. Den øverste Ende af nogle store Narhvaltænder. De fleste har Spidsen 
i Behold. Alle er yderst helt blankslidte og hvide, nedenfor er de spiralsnoede 
Furer mørke af Algebevoksning. 
lange Hudsaar nær Kønsaabningen, og i saadanne Saar var der altid 
fuldt af en Cyamus, tilsyneladende den samme som altid findes i Hud- 
folden omkring den blottede Del af Hannens Stødtand. Desværre 
forsømte jeg at samle nogle af dem. 
Der blev set i det mindste een Han med to store Stødtænder, 
men den fangedes ikke. Den er sikkert blevet dræbt, men jeg har 
heller ikke bragt i Erfaring, at den senere ved Isens Opbrud er bleven 
funden. Af Stødtænderne er Spidsen og den yderste Del altid stærkt 
slidt og derfor hvid og ren, hvorimod hele det øvrige Parti er over- 
groet af en rødligbrun eller undertiden rødlig-grønlig Algeskorpe, der 
navnlig findes i Fordybningerne mellem de spiralsnoede Aase. Jeg har 
sendt en Prøve til Hr. Doc. Dr. KoLDERUP ROSENVINGE, der velvilligst 
har meddelt mig, at det er en Rhodochorton Art, formodentlig В. Rothu, 
4* 
