54 Morten P. Ровзио. Om nogle vestgronlandske Pattedyr og Fugle. I—II. 
store sammenhængende Isfelter med Mængder af Narhvalkadavere paa, 
og ved Øerne var de travlt beskæftigede med at soge efter frigjorte" 
Aadsler med Tænder paa. 
Hen i Marts viste der sig en tredie Sovs udfor Claushavn, nær 
ved Jacobshavns-Isfjord. Den kom meget tilpas for Claushavns Be- 
folkning, der paa Grund af en Epidemi havde været afsperret og 
derfor forhindret i at deltage ide andre, og som nu trengte baade til 
Mad og Kontanter. Desverre var Isen saa stromskaaren, at den kun 
kunne udnyttes een Dag, og da kun med stor Fare. Ogi April var der 
en Hvidfiskesovs 1 Nærheden af Ritenbenk, der, saa vidt jeg ved, ind- 
bragte ca. 25 Dyr. 
Ogsaa Fugle kan overraskes af et hurtigt Isleg. Det er især 
Alkefugle: Tejster (Cepphus grylle), Sokonger (Mergulus alle) og Kort- 
nebbede Lomvier (Uria arra), hyppigst den sidste. De slaar ned i 
den sidste Vaage de finder, og forlader den som Regel ikke. Opdages 
de, skydes de ned for Fode. I min egen Husholdning har vi en Gang 
nolens volens maattet tage imod over 700 Lomvier paa en Gang, fordi 
de danske jo, naar de vil kobe deres Proviant fra Gronlænderne, ogsaa 
maa tage imod den, selv om den er lidt for rigelig; ogsaa Butiken, 
„Handelen“, skal jo til enhver Tid tage imod Produkter. Bliver de 
ikke opdagede, saa lukker Vandet sig omkring dem. Vinteren 1908—09 
saa jeg et Isfelt i Nærheden af Kronprinsens-Ejlande, hvor en Flok 
Lomvier var frossen inde. Isen var saa tyk, at der med Sikkerhed 
kunde køres paa den, overalt stak der Hoveder og Næb frem som 
underlige Udvekster fra Isen. Enkelte var endnu i Live, de havde 
endnu en Spalte, som de med Nød og Næppe kunde bevæge Hals og 
Hoved i. Spalten forte ned gennem en lille Vold af Is, dannet af det 
Vand, der skyllede op gennem Spalten, naar Fuglen dykkede op. Nogle 
faa kunde heller ikke faa Hovedet ned længere, Spalten var for snæver, 
de hængte fast med Halsen og arbejdede hjælpelost og meningslost. 
Da nogle Sleder i Begyndelsen af Februar 1915 korte over Vaj- 
gat, kastede Sokonger sig flokkevis ned over dem og foran dem. 
Grønlænderne mener, at de under deres rastløse Flugt hen over den 
hvide Isflade for at soge efter en Vaage bliver sneblinde, og at de 
kaster sig paa Sleden, fordi de tror hvert morkt Punkt, de moder, 
er en Vaage. Da jeg midt i Maaneden kørte samme Vej, laa der døde 
Sokonger hele Vejen over. 
Disko, Gronland, Februar 1916. 
