Oversigt over Nordboruiner i Godthaab- og Frederikshaab-Distrikter. 63 
stand var det let at skelne de Steder, hvor Nordboerne havde haft deres 
Gaarde. Medens nemlig Fjordsiderne ellers, helt ned til Kysten, endnu 
var morke at se til og som oftest brunligt farvede, fordi Vegetationen 
endnu ikke var spiret frem, laa Nordbogaardenes »Ttin« (Hjemmemarker) 
som hvidgule Flader og Pletter paa den morke Baggrund. Sagen var 
den, at det ofte meget frodige Gres og Marehalm, som endnu vokser 
her, aldrig bliver slaaet, hvorfor det hojner sig 1 store Tuer og bliver 
liggende og torrer hen. Aksene stod flere Steder rette som Siv og syntes 
at vidne om, at de ikke i Vinterens Lob havde veret tyngede af Sne. I 
det hele taget er Klimaet 1 Bunden af Fjordene aabenbart langt mil- 
dere om Sommeren, end ude ved Kysten. 
De gamle Nordbogaarde laa ved Stranden og ellers, hvor der var 
Mulighed for at danne en Hjemmemark, saaledes inde 1 Dalene. Ofte 
ses de at ligge paa Skraaninger med stejle Fjælde ludende ud over sig, 
eller paa en Odde; men selvfolgelig helst, hvor der var godt Sletteland, 
Le og rindende Ferskvand 1 Nærheden. Det fremgik iøvrigt af Forhol- 
dene 1 Ameragdla, at der ved dens Bund og i Oplandet der indenfor fin- 
des Gaarde, som aabenbart har hørt til de bedste i Grønland, hvilket 
fremgaar af de store Tün med den rige Bevoksning. Men netop Jord- 
bundens Frugtbarhed har været en i høj Grad medvirkende Aarsag til, 
at Hustomterne er bleven overgroede, saa de mange Steder næsten ikke 
er til at skelne. En anden Aarsag til, at kun faa af Vesterbygdens Gaarde 
kan fremvise vel bevarede Ruiner af Beboelseshuse og Stalde m. m., er 
den, at det Materiale, af hvilket de har været byggede — nemlig Jord, 
Græstørv og Sten — har været mere udsat for at forgaa og styrte sam- 
men, end f. Eks. Husene i Igaliko- og Tunugdliarfik-Fjord 1 Juliane- 
haab Distrikt 1 den gamle Østerbygd, hvor der findes udmærket og 
holdbart Bygningsmateriale, saasom den røde Sandsten (Nordboer- 
nes »Marmor«). 
Efter at have besøgt Niakûssat (Ruingr. Nr. 48), hvor det paa- 
stodes, at der var fundet Nordbokranier med isiddende eskimoiske Sten- 
pile, opholdt vi os et Par Dage ved en Ruingruppe (Nr. 51) inderst i 
Ameragdla, paa dennes Nordside. Stedet har været benævnet forskel- 
ligt. Os opgav man, at det hed Kilårsarfik. Paa en Odde laa et mæg- 
tigt Tun, hvor vi snart konstaterede 2 store Kostalde med tilhørende 
Hølader og Høgaarde. Staldene erkendtes paa de tydelige Baasesten, 
som endnu fandtes i Stilling. Selve Beboelseshusene var fuldstændig 
overgroede, og dannede en temmelig stor Tomt, ved hvilken der, som 
man kunde vente, fandtes en Køkkenmødding. 
Ved Stranden stak en Del Dyreknogler frem i den endnu ikke ned- 
skyllede Jordmasse. Da vi begyndte at grave i Skrænten her, fandt vi 
efterhaanden 5 Menneskekranier og nogle Skeletdele. Til at begynde 
med var denne Fremdragen af Dyre- og Menneskeknogler fra omtrent 
samme Sted paafaldende: men Forklaringen kom. Da det nemlig blev 
Lavvande viste det sig, at Bugten for en Del kom til at ligge tør langs 
