68 ; DANIEL BRUUN. 
var Maal for Renjægernes Jagtudflugter, og her ved Randen af Ind- 
landsisen fandtes et udmærket Jagtrevier, saaledes som ogsaa Nansen 
og Knud Rasmussen beretter". 
Det var meget anstrængende Vandringer, Grønlænderne foretog 
med deres Familier til disse Jagtomraader, og stundom hændte det, 
at Kvinderne, navnlig de unge, segnede under Byrderne paa Vejen. 
Men havde man først naaet Jagtterrænet og slaaet Teltet op der, eller 
maaske indrettet sig i 
en af de gamle Nord- 
bostenhytter, var Livet 
kun idel Fornojelse. 
Gronlendernes Jagt- 
iver forledte dem stun- 
dom paa disse Udflug- 
ter til at skyde langt 
mere Vildt, end de 
havde Brug for eller 
kunde hjemfore. 
I Sommeren 1902 
foretog saaledes Jægere 
fra Umanak en stor 
Nedslagtning af Rener 
netop i disse Egne, idet 
5 Mand i Forening paa 
en Jagtudflugt dræbte 
47 Dyr, af hvilke de 
utvivlsomtikke engang 
havde hjemført Skin- 
dene, endsige Kødet. 
Det er senere bleven 
Grønlænderne forbudt 
at nedslagte flere Dyr, 
end de har Brug for, 
(D. B. 1903.) : 
Fig. 7. Ruingr. Nr. 52c'a) ved Nansenip Tupexarfik Og det er yderligere 
paa Jøkelgærdet. paalagt dem, altid at 
hjemføre fra Jagtplad- 
sen alle brugelige Dele af de fældede Dyr. 
Til Trods for denne hensynsløse Nedskyden var, som det af alle 
paastodes, Rensdyrenes Antal 1 Godthaab-Distrikt i stærk Stigning 
ved Aarhundredskiftet. Aarsagen var vistnok den, at Dyrene gennem 
en længere forudgaaende Periode havde faaet Lov at formere sig i Fred. 
1 I Knup RasmusseEn’s Indberetning om den i 1905 udsendte Ekspedition for 
at undersøge Betingelserne for Rensdyravl i Grønland (»Atlanten«, III. Bd.) 
findes fortrinlige Oplysninger om Rensdyr i disse Egne. 
eae ee 
