Oversigt over Nordboruiner i Godthaab- og Frederikshaab-Distrikter. 87 
Ruingruppe Nr. 35. Nærmest Soens Vestende ligger en Ruin- 
gruppe (jvf. Medd. o. Grl. I, S. 28). 
Bendixen skriver (1916): Umiddelbart ved Soens vestlige Ende 
ligger den forste, stærkt sammenfaldne Ruin, der kun skelnes som 
nogle ubestemte Forhojninger i Terrænet, undtagen i det nordøstlige 
Hjørne, hvor en tydelig firkantet Fordybning betegner et af Bygnin- 
gens Værelser. Ruinen er omgivet af en lille Hjemmemark. 
Ruingruppe Nr. 36. Bendixen meddeler (1916): Denne Ruin er 
vel noget sammenfalden, men Murene, der synes opført af Tørv uden 
Iblanding af Sten, er ret høje og man skelner tydeligt hvert enkelt 
af de 6 Rum, hvori Bygningen er delt. Rummene ligger i to Rækker, 
og fra det midterste i den bageste Række fører Husgangen mellem to 
af Værelserne i den forreste Række ud til Marken. 
Nedenfor denne Ruin, der utvivlsomt er Vaaningshuset, ligger 
en meget stor Hjemmemark, begrænset af en Pynt, som skiller 
Marken fra Søen. Indenfor Pynten er et Hus opført af butkantede 
Sten, men kun i ringe Højde (8 Skr. x 5 Skr.). 
Ruingruppe Nr. 36 a. Bendixen meddeler (1916): Længere mod 
Øst, hvor Randfjældene nærmer sig Søen, findes en Ruin ner ved 
Søen, men skilt fra denne ved en lille Forhøjning. 8 Skr. x 6 Skr. 
og inddelt i 3 Rum. 
Ruingruppe Nr. 37. Findes, efter Grønlændernes Paastand (1916), 
ikke. 
Ruingruppe Nr. 37 a. Øst for Søen Tungmeralik, ca. % 
Dagsmarch fra samme skulde, efter Grønlænderes Sigende (1903), i 
Fjældene findes en Hytte (ca. 10m lang og ca. 2m bred?). Murene 
var opførte af Sten og stod i Mandshøjde. Taget var dannet af flade 
Sten. Nogle af dem laa endnu paa Plads. Det antoges at være en gam- 
mel Nordbo-Fangsthytte. 
Bendixen meddeler, at andre Grønlændere paastod, at det her 
drejede sig om en grønlandsk Hustomt. Allerede GIESECKE, som 
1. Juni 1810 besøgte Tungmeralik Egnen, omtaler baade Stenbroen 
og Jagthytterne. 
Om Broen skriver han: »Dies sind ungeheure Felsstiikke, welsche die 
Natur quer durch einen der Seen, an der Nåhe des Bergstroms, und zwar 
am westlichen Ende des Sees quer über gelegt hat, und wirklich das Ansehen 
einer Briikke haben. Dieser See hangt durch Bergstrôme mit mehreren anderen 
zusammen, und die Grönländer fahren auf der Rennthierjagd zuweilen mit 
Kajaks von Kapisilik in Godthaabsfjord bis an Sermersoak oder dem Eisblink 
des Ameragliks, von welschem Eisblinke, so wie von dem Schnee der benacht- 
barten Gebirge diese Seen ihre Wasser erhalten. Sie sind lachsreich und diese 
Fische steigen besonders im August durch die Bergstrôme, welsche zum Meere 
hinabgehen, in dieselben hinauf, daher findet man hoch oben im Lande, zwei 
bis drej Meilen vom Ende des Fjords entfernt, noch zwei Hausüberbleibsel, 
das eine gegen Siiden, das andere gegen Westen von Steinen aufgefiihrt, in 
welschen die alten Normänner vemuthlich im Sommer zur Zeit des Fischfanges 
LVI. 7 
