Navnegivning i Grønland, 253 
Gronland«, 1840): »Saa snart Barnet er fodt, varer det ikke lenge, forend 
det, formden (foruden? auct.) det Navn, det modtager 1 Daaben, ogsaa 
faaer et andet grønlandsk Navn, og hvorefter det bestandig kaldes .... 
Der har været Missionærer, der have villet afskaffe denne Skik, fordi de 
meente, at Gronlenderne dermed vilde kaste Foragt paa den christelige 
Daab. Dette er efter min Mening aldeles ikke Tilfældet ; jeg troer de have 
ingen anden Hensigt dermed, end Drenge i en Skole der give hinanden 
Ogenavne, eller naar vi give vore Born et Kjelenavn« Som man vil 
se, er den egentlige Hensigt, den pietetsfulde Opkaldelse, end ikke faldet 
Forfatteren ind. Ogsaa en moderne Folklorist, som Thalbitzer skriver 
(»Gronland«, 1906, Befolkningens Art og Nationalitet) efter at have nævnet 
de tre indregistrerede Slægtsnavne fra Egedesminde Distrikt (se Side 251): 
»Forovrigt er det kun som tilfældige Ogenavne, at nogle af de gammel- 
dags Navne findes bevarede 1 Vestgronland«. 
Efter at imidlertid som nævnt den forste Generation af Gronlændere 
med saavel fremmede som oprindelig gronlandske Navne var opstaaet, 
viste den gamle Tro paa selve »Navnesjeelen« sig fremdeles, ved at Op- 
kaldelsen vedblev og, jævnsides med Daaben, igen knyttede den afdodes 
Navne sammen og atter lod dem genfødes i den nyfødte. Et enkelt Eks- 
empel paa en saadan »Navneparvandring« skal jeg her anfore: den 12-4- 
1819 dobes Katekumenen Ajaiok og faar tillagt Navnet Thale. Hun 
dor 22-3-1822. Den 5-3-1823 opkaldes hun ved Daaben af Mariane Thale, 
der samtidig (eller sandsynligvis lidt tidligere) har faaet tillagt hendes 
oprindelige grønlandske Navn: Ajaiok). Det er den Side 230 anførte 
Mariane Thale, død 23-11-1850. Imellem de efter hende opkaldte Børn 
vil findes 26-12-1851 Thale Mariane Dina, hvis grønlandske Opkaldelses- 
navn igen — se B. 10 — viser sig at være: Aiäjuk. 
Som Tankegangen med Opkaldelse ogsaa i og for sig for- 
udsætter, er det en aldeles bestemt” Person, hvis: Navn man 
arver. Særligt stærkt Indtryk har dette gjort paa mig, da jeg under- 
sogte Forholdene for den som B. 4 nævnte Frederik Timotheus Otto 
Tobias Andersen, hvis eskimoiske Opkaldelsesnavn er Qingalik, og som 
til daglig kaldes Tobiasinguaq. Uagtet den Tobias (hans Morfader), efter 
hvem han er opkaldt, og med hvis Navn han altsaa nævnes, netop hed 
Qingalik, betonede man meget stærkt for mig, at den Qingalik, efter hvem 
han havde arvet dette Navn, var en anden, nemlig den Person, efter hvem 
han ogsaa var opkaldt med Navnet Frederik (hans Farmoders Fader). 
Den gronlandske Opkaldelse henlegges til den Dag, da den 
nyfodtes Navlesnorstump falder, og foregaar ved Nævnelsen af paagæl- 
dende Navn, idet Navngiveren samtidig smorer Barnets Mund med en 
Draabe Vand eller bider det paa Skromt i den ene Lillefingers yderste 
Led. Selve Ceremonien er sikkert meget gammel og er ikke, som f. Eks. 
Lappernes Sarakka-Daab, opstaaet ved Paavirkning fra den kristne 
Daab; den vil saaledes genfindes i Holms Beskrivelse fra Angmagssalik 
OM. о. Gr.« X): »Moderen stryger Barnet omkring Munden med sin 
18* 
