280 A. BERTELSEN. 
gennemgaaende kan man ikke vere 1 Tvivl om, hvorvidt Navnet er givet 
dets forste Bærer 1 smigrende Hensigt eller i den modsatte. Meget ofte 
findes afgjorte Modsætninger, bægge anvendte som Navn, saaledes: 
Morgenmanden — Syvsoveren; beslutsom — tvivlraadig; sød — ilde 
lidt; som hyppig kommer ind — som sjælden kommer, naar hun bedes; 
den gavmilde — Tiggeren; den smilende — som let bliver hidsig, og saa 
fremdeles. Der er Vaner, der nærmer sig legemlige Kendemærker, som: 
hun, der dukker Hovedet, hun, som plejer at sidde og rokke med Over- 
kroppen; der er afgjorte Dyder, som: flink, ivrig, opmærksom, og der 
er ogsaa Uvaner, enten som: han, der lader Afføringen gaa i Bukserne, 
og som: hun, der stadig gør sig vaad — Betegnelser, der formodentlig 
er blevne hængende ved de paagældende Personer fra disses spæde 
Barnealder — eller givende Anledning til revsende Øgenavne, som: den 
uredte, hun med de mange Luseæg, hun, som staar og glaner, han, som 
ler meget af andre, den ugidelige, den ømskindede о. з. v., men disse 
sidste Navne maa siges kun at være faa i Tal og at bære Vidnesbyrd om 
at stamme fra en Nation, hvis Medlemmer ved, hvad Sammenhold er 
værd, og som derfor nødig ufornødent lægger sig ud med andre, og i alle 
Tilfælde taber Navnet ved Nedarvningen (Opkaldelsen) selv den mindste 
Brod. 
Navne med Oprindelse af samme Karakter som de nu anførte har 
tidligere ikke været sjældne i Danmark; nu er som bekendt kun de aller 
»pæneste« tilbage, saaledes: Rask (9: hurtig), From о. 3. У. 
Den næststørste Gruppe Navne (15 %) skyldes oprindeligt Udraab. 
Som Type for Gruppen kan sættes et Udraab, som lille Skidt!, et Ud- 
raab, der vel nok i Formen er nedsættende, men som jo i Virkeligheden 
er ment som et Kælenavn. Saadanne Udraab varieres med overordentlig 
Lethed paa grønlandsk, og det kan knibe at finde ækvivalente Varia- 
tioner paa dansk. For andre Udraabs Anvendelse som Navn, saasom: 
Hvorfor? eller Hvormange? er det nu umuligt at give nogen gyldig Be- 
grundelse; man kan gisne paa, at Udraabet tilfældig har lydt ved Barnets 
Fødsel, eller at det maaske har været et Mundheld hos dets første Bærer, 
altsaa noget i Retning af Fejlbergs: Hva’-beha’r-manden eller Hans 
Jørgen Hansen-circa fra Møen (1. с.). 
Et enkelt Udraab: Ajortoruluk, skidte Knægt, kan med nogen 
Grund opfattes som et Ogenavn; ialfald har Randulff (1. c.) udfor paa- 
gældende bemærket: ver en efterladen doven Dreng, der intet vil udrette«. 
Et andet Udraab, brugt som Kvindenavn: »Nu er det nok med det Skidt !« 
maa utvivlsom henføres til Skuffelsen over Fødslen af et Pigebarn og er 
formodentlig den Hilsen, hvormed Faderen har modtaget sin Datter; 
det Side 251 anførte indregistrerede Asinait (9: Naa da, nu igen) er ganske 
parallelt hertil. Jeg skulde tage meget fejl, om ikke hos Holm (l. c.) 
Kvindenavnet (I, 70) Aaritaq: nu er det minsandten det igen! har denne 
samme Oprindelse; det vilde saaledes opfattet falde godt i Traad med 
