282 A. BERTELSEN. 
Kion lader det alleene blive derved, at kalde dem, mange Mænds Koner 
eller det geile Kiod«. 
Tilnavne af lignende Karakter har ikke været sjaldne 1 Danmark; 
saaledes skriver Troels Lund (»Det 16de Aarhundrede. Fødsel og Daab«): 
»En stor Del af Tilnavnene i det 16de Aarhundrede er umulige at gen- 
tage 1 Nutiden, dels paa Grund af deres overvættes Raahed, dels paa 
Grund af den naive Aabenhed, hvormed de hente Billeder fra en Ide- 
kreds, der paa engang er for snæver og for fri«. 
Familieforhold — Barnets Stilling indenfor Familien og lign. — 
har givet Stof til 9% af Navnene. Oftest er disse Navne oprindelige 
Kælenavne; det grønlandske Sprogs Rigdom, i. Eks. paa særlige Beteg- 
nelser for Sødskende, efter som det drejer sig om en Broders yngre eller 
ældre Søster, en Søsters yngre eller ældre Broder eller endelig om hen- 
holdsvis yngre og ældre Sødskende af samme Køn, tillader her en rig 
Variation. Typen kan betegnes ved en Oversættelse, som: lille Bro'r. 
En næsten fuldstændig Oversigt over Slægtskabsbetegnelserne findes hos 
Rink The Eskimo tribes«, М. о. Gr. XI, Suppl.); mærkeligt nok mangler 
blandt faa andre det yderst almindelige (ogsaa her som Navn anførte) 
arqaluaq (9: Søsters yngre Broder). Andre af de herhen hørende Navne 
er omskrivende Betegnelser for den opkaldte, saaledes: kære Bedste- 
moder, Husets ældste og lign. At der herimellem findes Navnet: lille 
Moster, anvendt for 2 Mandspersoners Vedkommende, og ligeledes Nav- 
net: skikkelige Farbroder, for en Kvinde, er naturligvis ikke undgaaet 
min Opmærksomhed; jeg kan imidlertid ikke give nogen fyldestgørende 
Forklaring heraf, formoder dog, at det nærmest skyldes sære Angekok- 
paafund (mener saaledes at have hørt om Paabud af denne Art i Stammen 
ved Kap York). 
Et enkelt Navn: dejlige Tøs! er efter sm Form et saa umiddelbart 
Glædesudbrud, at det bør fremhæves for at vise, at dog ikke alle Kvinder 
gør deres Entrée under saa ugæstfri Forhold som de tidligere nævnte. 
Et andet Navn: den forskudte, egentlig: den, man har vendt Ryggen, 
giver ved sin ordrette Oversættelse et karakteristisk Billede af det eski- 
moiske Ægteskab og minder om Oplysningen hos Dalager (1. c.), hvor 
han om Skilsmissen skriver: »Processen, han fører med hende, er gandske 
kort, samme bestaaer derudi, at han retirerer sig fra hende, naar han 
legger sig, uden at tale et Ord«. 
1 Til Sammenligning anfører jeg fra Boas: »The Eskimo of Baffin Land and 
Hudson Bay«, 1901—07: »Engang i et bestemt Tilfælde, før et Barn endnu 
var født, blev det bestemt, at det skulde opkaldes efter еп gammel Mand, 
som lige var død. Imidlertid blev Barnet en Pige, og Moderen syntes ikke 
om, at hun skulde have en Mands Navn. Kort efter Fødslen blev Moderen 
syg, og Angekokken forklarede da, efter et Besøg i Aandernes Land, at Manden, 
hvis Navn Barnet skulde have haft, var bleven krænket og havde foraarsaget, 
at Moderen blev syg. Hun samtykkede da i at give Barnet den afdødes Navn 
og kom sig«. 
