318 J. P. J. Ravn. 
helt nede ved Stranden (|. с. $. 69); Gnejsen ligger her altsaa langt 
lavere. 
Fra den modsatte Side af Halvøen har allerede GIESEcKE (1. с. 
5. 334) og Rink (1. с. S. 49) omtalt, at Asakak-Bræ fører Brudstykker 
af forkullede Træstammer, indblandede i Morænematerialet, ned fra det 
indre. Denne lagttagelse er senere bleven bekræftet af А. Е. NoRDEN- 
SKIÖLD! og STEENSTRUP (1. с. 1 »Medd. om Gronland«. V.S. 54), som tillige 
begge fandt Brudstykker af en uren, forsteningsforende Jernsten i Bræens 
Moræne. At Breen et eller andet Sted er 1 Beroring med de kulforende 
Dannelser, er derfor sikkert, men dette Steds Beliggenhed kendes ikke. 
STEENSTRUP har forsogt at naa op til Stedet, men forgeeves, idet han 
nodtes til at standse i en Hojde af 685m. Efter al Sandsynlighed vil 
Stedet dog ligge ret betydelig Ost for Linjen mellem Kook og Kugsuak. 
De her fremførte Iagttagelser har selvfølgelig hver for sig kun ringe 
Beviskraft. Desværre fik jeg under mit Ophold ved Kook ikke Tid til 
at undersøge Forholdene paa Elvens Ostside, og Kugsuak-Dal kender 
jeg overhovedet ikke af Selvsyn; det maa derfor overlades til eventuelle, 
fremtidige Undersøgelser at søge Sporgsmaalet lost. Kun skal det endnu 
tilfojes, at det forekommer mig ikke helt usandsynligt, at 1 hvert Fald 
enkelte af de paa Nugsuak-Halvos Nordostside omtrent N—S-gaaende 
Elvklofter kan være prædestinerede ved Spring. Dette gælder f. Eks. 
den Kloft, hvorigennem den lille Elv mellem Kaersuarsuk og Kaersut 
lober; der synes nemlig her at være meget stor Hojdeforskel i Gnejsens 
Beliggenhed paa de to Sider af Kloften. 
At Spring og Forskydninger har været medbestemmende ved Ud- 
viklingen af de her omtalte Egnes topografiske Forhold, omtales iovrigt 
allerede af STEENSTRUP (1. с. i »Medd. om Gronland«. У. S. 49) paa fol- 
gende Maade: »Hvor stor Isens denuderende Virksomhed end kan vere, 
saa tvivler jeg dog ikke om, at disse Fjordes [Vajgats og Umanak- 
Fjords] Hovedlinier vare bestemte ved Spring og Forskydninger, forend 
denne begyndte sit Arbejde.« 
Allerede STEENSTRUP meddeler (l.c. »Medd. om Gronland« IV. 
5. 199), at de kulforende Dannelser er »aflejrede horizontalt, dels med 
en skarp Grændse mod det underliggende Grundfjeld, dels saaledes, at 
Gnejsen er saa oplost, at det er vanskeligt at skjonne, hvor den raadne 
Gnejs holder op, og hvor Sandstenen begynder, som f. Ex. ved Kook«. 
For denne Lokalitets (og vel ogsaa for andres) Vedkommende mener 
STEENSTRUP, at Forvitringen skyldes den Omstændighed, at Gnejsen har 
indeholdt Pyrit, der nu er blevet til svovlsure Salte. Efter Undersogel- 
serne al Forholdene i »Vesterfjaeld« ved Kaersuarsuk, hvor Gnejsen under 
Sedimenterne er forvitret ned til en anselig Dybde er jeg som ARN. 
Hem (1. c. $. 185) af den Anskuelse, at denne Forvitring er foregaaet _ 
= А. Е. NORDENSKIÖLD: Redogorelse för en expedition till Grönland Аг 1870. 
- Ofvers. af К. Vet.-Akad. Förhandl. 1870. Stockholm 1871. S. 1037 og 1056. 
