wu 
. > se . . Ч 1 LR] 
De marine Kridtaflejringer i Vest-Gronland og deres Fauna. De 
straks den Ejendommelighed, at Muslingerne spiller den langt оуегуе]- 
ende Rolle i de brændte Skifere, medens Sneglene indtager en mere 
beskeden Plads. I de sorte Skifere er det omvendte Tilfældet: en stor 
Del af de i disse fundne Snegle er imidlertid Smaaformer, der vel let kan 
vere bleven tilintetgjorte ved en Forandring som- den, de brændte 
Skifere er undergaaede. Dette er et Forhold, som man selvfølgelig maa 
tage Hensyn til, naar man sammenligner de to Faunaer indbyrdes. 
Fra Ata kendes 26 Arter, hvoraf imidlertid de 10 er saa ufuldstændig 
repræsenterede i det foreliggende Materiale, at det ikke er lykkedes at 
bestemme dem med Sikkerhed; 8 Arter er nye. Af de øvrige 8 Arter 
kendes ikke mindre end de 6 fra Montana-Gruppen. Der er derfor Grund 
til at formode, at ogsaa denne Fauna er senon, og denne Formodning 
vinder i Styrke ved den Kendsgerning, at Faunaen fra Ata har 6 Arter 
fælles med Niakornat-Faunaen, og blandt disse findes saa karakteristiske 
og let igenkendelige Former som Pecten Pfaffi, P. ignoratus og Dentalium 
groenlandicum. — De marine Forsteninger fra Ata er samlede 1 Hojder, 
der ligger mellem 15 og 500 m, men, som jeg allerede tidligere (5. 323) 
har omtalt, kan man ikke tillegge Hojdeangivelserne nogen synderlig 
Betydning, da de Aflejringer, hvori Forsteningerne er fundne, vel i de 
fleste Tilfælde ligger paa sekundært Leje. Herpaa tyder ogsaa det Forhold, 
at de enkelte Arter oftest er fundne i meget forskellig Hojde, Pecten 
ignoratus |. Eks. i Hojderne 15, 100 og 500m, Tellina? Steenstrupi i 
20—70, 80—100, 100, 100—130 og 500m, Axinus de Lorioli 1 100 og 
500 m osv. Saavidt man kan se, stammer alle Forsteningerne fra jævn- 
aldrende Aflejringer, der maa vere faststaaende 1 en Hojde af ca. 500 m 
eller maaske derover, idet saa godt som alle Arter, for hvilke der fore- 
ligger nærmere Lokalitetsangivelse, er fundne paa STEENSTRUP’s »Ata be, 
der netop ligger i en Hojde af ca. 500 m. Som det sandsynligste Resultat 
af disse Overvejelser fremgaar det da, at alle de marine Forsteninger 
fra Ata tilhorer en og samme Fauna, og at denne Fauna er Jævnaldrende 
med Niakornat-Faunaen. 
Fra Patoot kender jeg kun 9 Arter, hvoraf de 3 er saa ufuldstændig 
bevarede, at de ikke kan bestemmes, og 2 er nye for Videnskaben. De 
evrige 4 Arter kendes fra Montana-Gruppen; af dem maa serlig frem- 
hæves Hemiaster Humphreysanus og Avicula nebrascana, der begge fore- 
kommer i stor Mengde ved Patoot. Med Ata har Patoot 2 Arter fælles, 
nemlig Lucina occidentalis og Solenomya subplicata, af hvilke den første 
ogsaa horer til Niakornat-Faunaen. Endvidere maa fremhæves, at de 
to Inoceramus-Arter, In. Sieenstrupi og patootensis, har nære Slegtninger 
i den europæiske Senon-Fauna. Heraf synes at fremgaa med nogenlunde 
Sikkerhed, at den marine Fauna ved Patoot er jævnaldrende med Fau- 
naen fra de tidligere omtalte Lokaliteter. — Ved Patoot findes den 
marine Fauna ligesom ved Ata i meget forskellige Hojder; bestemmelige 
Forsteninger har jeg set fra Hojder paa 50—480 m: de allerfleste er dog 
samlede paa STEENSTRUP’s Lokaliteter a og b, der ligger i henholdsvis 
