De marine Kridtaflejringer i Vest-Gronland og deres Fauna. 363 
Kook angnertunek (ved Niakornat): 1 Ekspl. 
Der er en ret stor Lighed med Haminea? subeylindrica Мевк & 
HAYDEN, bortset fra den meget betydelige Forskel 1 Storrelse. 
8. Cephalopoda. 
53. Seaphites Nieolletii Morton sp. 
Tavle VIII, Fig. 18; Tavle IX, Fig. 1—2. 
1839. Ammonites Nicolletii Morton, Description of some new species 
etc. 5: 209; Tav..10, Fig. 3. 
1850. Scaphites Roemeri D'ORBIGNY, Prodrome de Paléont. II. S. 214. 
1852. Ammonites Nicolletii Мовт.; OWEN, Geol. Report. of Wisconsin. 
Tav. 8, Fig. 1. 
1872. Scaphites Roemeri D’ORB.: SCHLÜTER, Cephalop. 4. ober. deutsch. 
Kreide I..S. 89; Тау. 27, Fig. 1—4. 
1876. — — ее Scorer. Чет. I.) 5.435: Тау. 6, 
Fig. 4—5. 
— —  Nicolletii Morr. sp.; MEER, Invert. Cret. and Tert. Fos- 
sils. S. 435; Tav. 34, Fig. 2 og 4. 
1883. = sp.; DE Говтот, Fossile Saltvandsdyr fra Nord-Gron- 
land. S. 206. 
1897. —  Roemeri D'OrB.; MADSEN, Scaphites in West Green- 
land, 5.453 Тау. № 
1915. = = — ; Frecu, Ueber Scaphites. I. 5. 563. 
Skallen elliptisk, temmelig fladtrykt, med meget snæver Navle. 
Siderne paa de ældre Vindinger stærkt hvælvede, paa de yngre meget 
fladere, gaaende jævnt over i den smalle, afrundede Eksternside. Den 
indrullede Del med forholdsvis kraftige og brede, rundryggede, mod 
Periferien stærkt i Antal forøgede Tværribber, forløbende med samme 
Styrke tværs over Eksternsiden. Paa Beboelseskamret overordentlig 
talrige og meget fine, noget fremadbøjede Tværribber med meget 
smalle Mellemrum, overalt af om- 
trent samme Styrke; deres Antal 
stærkt forøget mod Periferien. Intet 
Spor af Knuder. — Lobelinien stem- 
mer — saavidt man kan se — 
fuldstændig overens med den af 
> 
MEER givne Figur (l. с. Тау. 34, | | : 
Fig. 4c) р Fig. 2. Lobelinie af Scaphites Nicolletir 
8: | Mort. sp. Stærkt forstørret (ca. '/1). 
Niakornat. 
' 
1 
| 
i 
1 
| 
| 
i 
| 
1 
i 
1 
Det storste Eksemplar har haft 
en Længde af over 80 mm. 
Af denne Art, som er den Form, der hyppigst træffes i de sorte Kalk- 
konkretioner fra Niakornat, foreligger der et stort Antal mere eller mindre 
fuldstændig bevarede Eksemplarer, som stemmer godt med MEEK’s 
Beskrivelse og Afbildninger, baade hvad Form og Skulptur angaar. 
